КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
                         
єдиний унікальний номер справи 372/538/18
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/259/2020
 
                                                        П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М                               У К Р А Ї Н И
 
           25 травня  2020 року   Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
 
                               судді - доповідача                                Білич І.М.
                               суддів                                                    Іванченка М.М., Болотова Є.В.                    
 
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 травня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Обухівського районного суду Київської області Тиханського О.Б.
по цивільній справі № 372/538/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
в с т а н о в и л а: 
 
У лютому 2018 року ПАТ КБ  «ПриватБанк»  звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 09.04.2013 року відповідач підписав анкету-заяву   б/н про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок на суму  6000грн. Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана ним  анкета-заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг у «Приватбанку», «Правилами користування платіжною карткою»  та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.prіvatbank.ua, складає між сторонами договір, що підтверджується підписом відповідача   у   заяві  про видачу  карткового кредиту.
 У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання не виконав, внаслідок чого станом на 25 грудня 2017 року мав заборгованість перед банком у загальному розмірі 30 121,04грн., що складається із заборгованості: за тілом кредиту 4 263,92 грн.; за відсотками  1 881,36 грн.; пеня  22 065,23 грн.; штрафи  відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - штраф 500 грн. (фіксована частина) та  штраф 1 410,53грн.( процентна складова).
Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 04 травня 2018 рокупозов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 09.04.2013 року в загальному розмірі 30 121,04 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від25 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Згідно з рішенням Єдиного акціонера банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку з Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань  Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».
 
Не погодившись з заочним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу тим, що між сторонами не було досягнуто згоди щодо таких істотних умов договору як розмір процентної ставки та штрафних санкцій, пені. А додані банком до позовної заяви документи не свідчать про зворотнє, оскільки не містять підпису позичальника про ознайомлення з умовами кредитування. Вважав, що оскаржуване судове рішення суперечить судовій практиці розгляду подібних спорів, зокрема постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17. Також послався на пропуск банком строку позовної давності на пред`явлення позовних вимог про стягнення пені.
 
Представник АТ КБ «ПриватБанк» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції  без змін виходячи з законності та обґрунтованості висновків суду.
Відповідно  до ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у  справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного  провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції  без повідомлення учасників справи.
У порядку ч. 13 ст. 7  ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи. 
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню,виходячи з наступного.
 
З наданих до суду документів вбачається, що 09.04.2013 року  ОСОБА_1 підписав  анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, за тексом якої, заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Згіднонаданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 25 грудня 2017 року року у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором перед банком в загальному розмірі 30 121,04 грн., що складається із заборгованості: за тілом кредиту - 4 263,92 грн.; за відсотками - 1 881,36 грн.; пеня - 22 065,23 грн.; штрафи - 500 грн. (фіксована частина) та 1 410,53 грн. - процентна складова.
 
Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконує взяті на себе кредитні зобов`язання та послався на положення «Умов та Правил надання банківських послуг у «Приватбанку», які суд вважав невід`ємною частиною укладеного між сторонами договору.
Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна.Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не узгоджується з нормамиматеріального права, правових висновках Верховного Суду та не відповідає обставинам справи і наданим позивачем доказам.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Однак, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, а також враховуючи відсутність в Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком витяги з Тарифів та Умов і Правил не можуть розцінюватись як стандартна типова форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують указаних в позовній заяві обставин.
У Анкеті-заяві позичальника від 09.04.2013 року процентна ставка не зазначена.
Відповідно до п. 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид зазначений у пам`ятці клієнта/ довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата отримання картки, вказана у заяві.
Позивачем суду першої інстанції не була надана ні пам`ятка клієнта, ні довідка про умови кредитування, ні інші докази, з яких можна встановити, яку саме картку було отримано відповідачем.
Крім того, відмітка про отримання позичальником вказаних документів та ознайомлення з ними відсутня й в анкеті-заяві від 09 квітня 2013 року.
Також у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, посилаючись на «Умови та Правила надання банківських послуг у « Приват Б анку».
Однак, надані позивачем «Умови  та Правила надання банківських послуг у « Приват Ба нку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім  і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого тексту договору.
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді пені та комісії за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою-споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року №1023-ХІІ).
Згідно п.22 частини 1 указаного Закону споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 року «39/248 на 106 пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Тому, як зазначила Велика Палата Верховного Суду  у справі за №342/180/17 від 03.07.2019 року, при розгляді аналогічної справи у іншому провадженні, в даному випадку  відсутні підстави вважати, що при укладені договору з позичальником кредитор  ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (Закон №2147-VІІ) про повідомлення споживача про умови кредитування та погодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
 
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладення на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. 
 
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Таким чином,  колегія суддів у даному випадку вважає правомірним стягнення з боржника на користь банку лише заборгованої суми за тілом кредиту в розмірі  4263, 92 грн., оскільки  нарахування банком позичальнику указаної сумипідтверджується наданим суду розрахунком  заборгованості, який боржником не спростований.
 
Позовні вимоги про стягнення  відсотків танеустойки слід залишити без задоволення, оскільки, як встановлено вище, договірних відносин між сторонами  в частині цих зобов`язань у  позичальника перед банком не виникло.
 
За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованої суми за тілом кредиту в розмірі 4263, 92 грн.
 
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Звертаючись до суду з клопотанням про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, позивач був обізнаний, що зобов`язаний надати всі наявні у нього докази разом із позовною заявою, однак належних доказів на підтвердження розміру заборгованих відповідачем відсотків, пені та штрафів суду не надав.
 
Крім того, в силу положень ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат, здійснений судом першої інстанції, підлягає зміні апеляційним судом, а з відповідача на користь банку слід стягнути сплачений останнім судовий збір пропорційно до суми задоволених позовних вимог, а саме: 249, 50грн.
З АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума сплаченого за подання апеляційної скарги судового збору пропорційно задоволеним вимогам судом апеляційної інстанції в розмірі 2 268,75 грн.
 
            Керуючись ст.ст.7, 368, 374, 376, 381 -384, 387   ЦПК України, колегія суддів,-
 
п о с т а н о в и л а  :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 травня 2018 року скасувати та ухвалити нову  постанову наступного змісту.
Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, К/р у НБУ № НОМЕР_2 , МФО 305299, юридична адреса: м. Київ, вулиця Грушевського, 1-Д) заборгованість за тілом кредиту згідно кредитного договору б/н від 09.04.2013 року в сумі 4 263, 92 грн.(чотири тисячі двісті шістдесят три гривні дев`яносто дві копійки).
У задоволенні інших позовних вимог відмовили.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір сплачений за подання позовної заяви в розмірі 249, 50 грн.( двісті сорок девять гривень п`ятдесят копійок)
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги в розмірі 2 268,75 грн ( дві тисячі двісті шістдесят вісім гривень сімдесят п`ять копійок).
 
Постанова набирає чинності з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
            Суддя - доповідач:   
 
Судді: