ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5781/20 Справа № 199/9708/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Богун О. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року         Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу 
                ОСОБА_1 , 
на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зарахування суми переплати на майбутній період, - 
ВСТАНОВИЛА: 
У листопаді 2019 року  ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2  про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання (а.с. 1-4).
В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі між собою, від якого народилися спільні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 17.12.2004 року шлюб між сторонами розірвано, а діти залишилися мешкати разом з позивачем. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є студентом третього курсу денного відділення Автотранспортного коледжу Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет». Відповідно до умов договору про № 44 від 08.08.2017 про підготовку фахівця, надання освіти є платною та становить суму в розмірі 30 160,00 грн. за весь час навчання. Відповідач у матеріальному забезпеченні повнолітнього сина у зв`язку з продовження його навчання участі не приймає.
Просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання позову та до досягнення ним 20 років або закінчення навчання.
У січні 2020 року  ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про зарахування суми переплати на майбутній період (а.с. 25-29).
В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що він від другого шлюбу має ще одну дитину – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. На підставі рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області Васильківським районним відділом державної виконавчої служби південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції від 06.06.2018 з ОСОБА_2 стягувалось щомісячно на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідно до розрахункової довідки за виконавчим листом № 2/172/337/18 станом на 06.12.2019 переплата становить 11 126,93 грн. Крім того, зазначив, що первісні позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_1 алементів на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку до закінчення навчання. Просив також врахувати, що на теперішній час він є безробітним, будь-яких заробітків чи доходів від здйснення будь-якої трудової діяльності, в тому числі як найманого працівника, ОСОБА_2 , не має. Також, просив врахувати, що має вади здоров`я, у 2017 році переніс інфаркт міокарда, має гіпертонічну хворобу ІІІ стадії 3 ступеню.
Просив суд зарахувати переплату по сплатиі аліментів, як переплату за майбутній період стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3  у зв`язку з продовженням його навчання.   
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 28 листопада 2019 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 23 (двадцяти три) – річного віку або закінчення навчання (в залежності від того, яка подія настане раніше).
В іншій частині позову відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зарахування суми переплати на майбутній період відмовлено у повному обсязі.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (а.с. 91-92, 94-98).
ОСОБА_1  з вказаним рішенням суду не погодилась та подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 1/6 частин з усіх його видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 28 листопада 2019 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 23 (двадцяти три) – річного віку або закінчення навчання (в залежності від того, яка подія настане раніше) скасувати та в цій частині ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на її користь аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 1/4 частин з усіх його видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 28 листопада 2019 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 23 (двадцяти три) – річного віку або закінчення навчання (в залежності від того, яка подія настане раніше), в іншій частині рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст. 198, 199, 200 СК України, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, помилково визнав встановленими обставини щодо неможливості відповідачем сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), що мають значення для справи та допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні дійсним обставинам справи /а.с. 102-106/.
Відповідач ОСОБА_2  та третя особа ОСОБА_3  скористальси своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК та подали відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.
Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині первісного позову, колегія суддів рішення суду в частині зустрічних позовних вимог не перевіряє.
Суд першої інстанції задовольняючи частково заявлені позовні вимоги, виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 також є батьком малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 32), приймаючи до уваги стан здоров`я та матеріальне становище повнолітнього сина; стан здоров`я й матеріальне становище відповідача та прийшов до висновку щодо частково задоволення позовних вимог первісного позову та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 23 (двадцяти три) – річного віку або закінчення навчання (в залежності від того, яка подія настане раніше).
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо часткового задоволення позовних вимог позивача та визначення аліментів у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 5).
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1 вересня 2017 року навчається в Автотранспортному коледжі Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» на 3 курсі денного відділення спеціальності 274 «Автомобільний транспорт», контракта форма навчання, стипендію не отримує, що підтверджується копією довідки № 129 від 06.11.2019 (а.с. 14).
Як вбачається з матеріалів справи у відповідача за первісним позовом є малолітній син від другого шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 32) та який проживає разом з ним та перебуває на його утриманні.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина які продовжують навчатися після досягнення повнолітня (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
За ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Сімейний кодекс України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.
Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо стягнення аліментів на повноліитню дитину, яка продовжує навчання суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний, сімейний стан та стан здоров`я як платника аліментів, так і матеріальний стан та стан здоров`я повнолітньої дитини на утримання якої стягуються аліменти.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що повнолітній ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги, у зв`язку з його навчанням.
Суд першої інстанції при визначення розміру частки (доходу), яка підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом на користь позивача на утримання їх спільної дитини, в першу чергу, діяв передусім в інтересах дитини, та з огляду на обов`язок батьків забезпечувати своїх дітей та дбати про їх необхідний та достатній рівень життя, а також врахував матеріальний стан та стан здоров`я платника аліментів. 
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.
Доводи заявника щодо її стану здоров`я не може впливати на визначення розміру аліментів на дитину, оскільки у відповідності до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів враховуються стан здоров`я дитини на користь якої стягуються аліменти та стан здоров`я платника аліментів, а тому дані доводи колегією суддів відхиляються.
Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову в повному обсязі, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. 
Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2020 року – залишити без змін.        

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Е.Л. Демченко         
                               
                                                                        М.О. Макаров