ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/17979/18                                                     Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.
                                                                                                 Суддя-доповідач: Губська Л.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді:                                                  Губської Л.В., 
суддів:                                                                      Епель О.В., Степанюка А.Г.,
    
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум Банк» до Головного управління ДПС у м. Києві   про скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну плату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 12 вересня 2018 року № 0262141309,-
В С Т А Н О В И В:
Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Преміум Банк» звернулось до суду з даним позовом, в якому просило скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну плату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 12 вересня 2018 року № 0262141309.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки позивач перебуває у процесі ліквідації до спірних правовідносин слід застосовувати Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним в порівняні із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Відповідно до положень спеціального Закону, у банку під час здійснення ліквідації не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури, а отже нарахування контролюючим органом штрафних санкцій та пені є протиправним.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2020 року адміністративний позов задоволено, при цьому суд першої інстанції виходив з відсутності у контролюючого органу правових підстав для нарахування позивачеві штрафних санкцій та пені у період здійснення ліквідаційної процедури.
Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Свої доводи обґрунтовує тим, що позивач є платником єдиного внеску, а отже у випадку неналежного виконання обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» такий платник притягається до відповідальності у порядку визначеному цим Законом. Перебування банку у процедурі ліквідації не звільняє останнього від відповідальності, встановленої законодавством у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Також, відповідачем заявлено клопотання про заміну відповідача Головного управління ДФС у м. Києві на Головне управління ДПС у м. Києві в порядку процесуального правонаступництва, яке підлягає задоволенню судом з огляду на наступне.
Зі змісту постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» вбачається, що Державну податкову службу України та Державну митну службу України утворено шляхом реорганізації Державної фіскальної служби шляхом поділу.
Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» № 537 від 19.06.2019 утворено Головне управління ДПС у м. Києві, а Головне управління ДФС у м. Києві реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління ДПС у м. Києві.
Тобто, функція адміністрування податків та зборів належить до повноважень Головних управлінь ДПС в областях, в той час, згідно вищевказаних положень - здійснення функцій ДФС припинено.
З урахуванням наведеного судова колегія вважає за можливе задовольнити клопотання та допустити заміну Головного управління ДФС у м. Києві її правонаступником - Головним управлінням ДПС у м. Києві.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що 12 вересня 2018 року Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято рішення № 0262141309 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до позивача за несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску а період з 21.09.2017 до 27.12.2017 було застосовано штрафні санкції у розмірі 102  094, 55 грн та нараховано пеню у розмірі 16  705, 97 грн.
За наслідками адміністративного оскарження зазначеного рішення, рішенням Державної фіскальної служби України від 26.10.2018 № 34934/6/99-99-11-02-02-25, скаргу залишено без задоволення, а рішення без змін.
Не погоджуючись з такою відмовою відповідача та вважаючи свої права порушеними внаслідок прийняття оскаржуваного рішення, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду правомірність своїх дій, в той час як надані позивачем пояснення доводять їх протиправність. 
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Згідно абз. 1 ч. 7, ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
За правилами ч. 10 ст. 25 Закону № 2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу..
Крім того, приписи п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI визначають, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, зокрема, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Відтак, несплата (неперерахування) або несвоєчасна сплата (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску свідчить про існування у контролюючого органу правових підстав для застосування до платника штрафних санкцій та нарахування пені.
Разом із тим, відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України врегульовані Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI) (частина третя статті 1 цього Закону).
Відповідно до п. 1.3 статті 1 Податкового кодексу України останній не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.
Пунктом 8 розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону № 4452-VI передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.
Отже, з наведених правових норм слідує, що у відносинах пов`язаних із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків Закон № 4452-VI є спеціальним в порівнянні із Законом № 2464-VI.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12 березня 2019 року в справі № 809/4331/15.
За встановленими обставинами справи на підставі постанови Правління Національного банку України від 10 лютого 2016 року № 68/БТ «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Преміум Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» відповідно до якого з 11 лютого 2016 року по 10 лютого 2018 року включно розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Преміум Банк» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Тімоніна О.О.
За результатами оскарження цих рішень, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2016 року в справі № 826/2607/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2016 року та e[dfkj. Вищого адміністративного суду України від 14 листопада 2016 року, останні визнані протиправними та скасовані.
В подальшому, постановою Верховного Суду України від 01 серпня 2017 року скасовані рішення судів попередніх інстанцій, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції та за результатами нового розгляду, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2017 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2018 року, оскаржувані постанову та рішення скасовані.
Положеннями статті 36 Закону № 4452-VI врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації та пунктом 3 частини 5 якої закріплено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку.
З наведеного вбачається, що з 11 лютого 2016 року у ПАТ «КБ «Преміум Банк» розпочато процедуру ліквідації, тобто в період, за який нараховано штрафні санкції тривала ліквідаційна процедура.
Нарахування штрафу та пені відбулося за період з 21.09.2017 до 27.12.2017, тобто в період дії в ПАТ «КБ «Преміум Банк» тимчасової адміністрації та процедури ліквідації.
Частиною третьою статті 46 Закону № 4452-VI передбачено, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.
Отже, з огляду на те, що у періоді за який було нараховано штраф та пеню позивач перебував у процедурі ліквідації, нарахування похідних від основного зобов`язання додаткових зобов`язань, які за своєю правовою природою є неустойкою (штраф, пеня), суперечить положенням чинного законодавства на час виникнення спірних правовідносин.
Наведене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 03 квітня 2020 року в справі № 826/4114/18.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну плату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 12 вересня 2018 року №0262141309 є протиправним та підлягає скасуванню.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, наявні підстави для задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Допустити заміну Головного управління ДФС у м. Києві її правонаступником - Головним управлінням ДПС у м. Києві.
Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                      Л.В. Губська

Судді:                                                                                          О.В. Епель

                                                                                                    А.Г. Степанюк