У х в а л а    
Іменем України
21 травня 2020 року
м. Київ
справа № 607/1114/17-ц
провадження № 61-7716 ск 20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня
2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 06 квітня 
2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення 
та бездіяльність головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, зацікавлена особа - ОСОБА_2 ,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2019 року   ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою про визнання дії головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Гнатюк Н. В. щодо встановлення місця побачення його з дитиною за адресою: АДРЕСА_1 , неправомірними; зобов`язання головного державного виконавця винести постанову про встановлення місця побачення з дитиною за його місцем проживання у с. В. Ходачків, Козівського району Тернопільської області; зобов`язання головного державного виконавця здійснювати перевірки виконання боржником рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2018 року у справі № 607/1114/17-ц, 
у тому числі, у вихідні та святкові дні.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 
від 14 січня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено. 
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 06 квітня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 
2020 року залишено без змін. 
У травні 2020 року ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку 
з використанням електронного цифрового підписузвернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на зазначені судові рішення, в якій, посилаючись 
на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив ухвалу суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій скасувати, прийняти нову постанову про задоволення його скарги.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Перевіривши доводи касаційної скарги ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.
Із оскаржуваних судових рішень, доданих до скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами 
та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, 
а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частин першої та другої статті6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець роз`яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону.
У частині першій статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому цим Законом (частина друга статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 2 статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, врахувавши наведені вище норми права, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність порушень у діях головного державно виконавця щодо виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 
від 16 листопада 2018 року у справі № 607/1114/17-ц. 
Відповідно до статті 29 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії проводяться виконавцем у робочі дні, не раніше шостої і не пізніше двадцять другої години, якщо інше не передбачено цією статтею. Конкретний час проведення виконавчих дій визначається виконавцем. 
Виконавчі дії в неробочі та святкові дні, встановлені законом, проводяться 
у час, передбачений частиною першою цієї статті, у разі якщо зволікання неможливе або якщо такі дії не можуть бути проведені в інші дні з вини боржника. 
Проведення виконавчих дій в інший час, ніж передбачено частиною першою цієї статті, допускається, якщо невиконання рішення створює загрозу життю чи здоров`ю громадян або якщо виконавчі дії, розпочаті до двадцять другої години, необхідно продовжити.
Колегія суддів також погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для зобов`язання головного державного виконавця проводити виконавчі дії у тому числі у вихідні та святкові дні. 
Доводи касаційної скарги   ОСОБА_1 на правильність висновків суду першої та апеляційної інстанцій не впливають.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 06 квітня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, зацікавлена особа - ОСОБА_2 відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                Б. І. Гулько

                                                                                                                 Р. А. Лідовець

                                                                                                                Д. Д. Луспеник