ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 квітня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/340/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді:           Дурасової Ю.В.,
суддів:                               Божко Л.А., Лукманової О.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.02.2020 (головуючий суддя Брегей Р.І.)
в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування пенсії ОСОБА_1 за його заявою від 28.11.2019;
- зобов`язати відповідача нарахувати пенсію ОСОБА_1 за його заявою від 28.11.2019.
Позов обґрунтовано тим, що 11 лютого 2018 року позивач досяг віку 60 років і має достатній страховий стаж для призначення пенсії (більше 25 років). Наявність частини страхового стажу не може довести документально, оскільки трудова книжка згоріла під час пожежі, яка сталася з вини сина (визнаний особою з інвалідністю І групи з дитинства), котрим опікується щоденно. Звертає увагу, що упродовж 10 років (1989-1999) працював електриком у трамвайному депо м.Євпаторія (АР Крим), однак не може довести цей факт документально, так як згоріла трудова книжка, а поштові підприємства не відправляють кореспонденцію до згаданого регіону, котрий тимчасово окупований Російською Федерацією. Пояснив, що не може поїхати до м.Євпаторія, оскільки щоденно доглядає за сином, котрий потребує такої допомоги, та хворіє
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.02.2020 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 12 грудня 2019 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про призначення пенсії від 28 листопада 2019 року та зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 28 листопада 2019 року з урахуванням правового висновку суду. 
В іншій частині позову відмовлено у задоволенні.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог обґрунтовано тим, що рішення Управління про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо призначення пенсії не відповідає принципу верховенства права, оскільки прийнято без врахування інформації від компетентного органу Російської Федерації, витребувати яку вимагали обставини справи. Вказано на те, що витребувати інформацію стосовно страхового стажу позивача від компетентного органу Російської Федерації зобов`язував і припис частини 3 статті 44 Закону, яка регулює порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії. Цією нормою права встановлено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Отже, Управління наділене правом витребовувати документи і перевіряти інформацію під час вирішення заяви про призначення пенсії. Зазначено про те, що з урахуванням змісту заяви ОСОБА_1 та принципу верховенства права таке право трансформувалось в обов`язок.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність рішення відповідача, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком (порушення припису пункту 3 частини 2 статті 2 КАС України). Захист порушеного права суд першої інстанції визначив шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача з урахуванням правового висновку суду.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно якої відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що позивач не звертався до відповідача з відповідною заявою про призначення пенсії та з необхідним пакетом документів, рішення про відмову в призначенні пенсії щодо ОСОБА_1 не приймалось. Звертає увагу, що позивач звертався до суду з вимогою щодо нарахування пенсії, при цьому не ставив питання зарахування страхового стажу та призначення пенсії за віком.
Позивачем до апеляційного суду подано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Посилається на те, згідно з практикою Верховного Суду (постанова у справі № 748/696/17 від 27.11.2019) заява про призначення пенсії може подаватись і в довільній формі, дотримуватись встановленої форми не обов`язково. Вказує на те, що відсутність доказів страхового стажу може бути встановлена саме Управлінням шляхом отримання відповіді на запит до відповідного компетентного органу.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у 2018 році виповнилось 60 років (а.с. 8).
Рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 19 вересня 2014 року позивача визнано опікуном недієздатного ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (визнаний особою з інвалідністю І групи з дитинства за психічним захворюванням) (а.с. 12, 18).
28 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Управління з заявою про призначення пенсії (а.с. 11).
У заяві зазначив, що не може довести наявність частини страхового стажу документально, оскільки трудова книжка згоріла під час пожежі, яка сталася з вини сина, котрим опікується щоденно. Вказує на те, що впродовж 10 років (1989-1999) працював електриком у трамвайному депо м. Євпаторія (АР Крим), однак не може довести цей факт документально, так як згоріла трудова книжка, а поштові підприємства не відправляють кореспонденцію до згаданого регіону, котрий тимчасово окупований Російською Федерацією. Зазначає про неможливість виїзду до м. Євпаторія, оскільки щоденно доглядає за сином, котрий потребує такої допомоги, та хворіє. Погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 доводиться довідкою медичного закладу, в якій зазначено, що потребує госпіталізації у зв`язку із сукупністю захворювань (а.с. 10, 16-17).
Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 12 грудня 2019 року № 748/Б-11 відповідач прийняв рішення, яким відмовив у задоволенні заяви (а.с. 31). Підстава відмови - по досягненню 60 років у 2018 році страховий стаж не досяг 25 років. Управління обчислило страховий стаж на підставі поданих документів та відомостей, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Страховий стаж склав 15 років 13 днів (а.с. 32). У розрахунок страхового стажу не включено період праці з 1989-1999 роки (а.с. 32).
Відповідач призначив позивачу тимчасову державну соціальну допомогу до досягнення пенсійного віку у 65 років (а.с. 15).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XIІ, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV, норми Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. 
Відповідно до статті 1 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. 
При цьому, статтею 3 Конституції України, визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого «Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї».
Відповідно до частин 1 та 2 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Слід зазначити, що положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. 
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначаються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XIІ  та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. 
До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону
Приписами частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.
Отже, судом першої інстанції правильно зазначено, позивач у 2018 році міг набути право на призначення пенсії за віком, за наявності 25 років досягнення страхового стажу.
Водночас, відповідачем зазначено про наявність страхового стажу позивача 15 років 3 дня (а.с. 15).
Позивач зазначає, що впродовж 10 років (1989-1999) працював електриком у трамвайному депо м. Євпаторія (АР Крим), однак не може довести цей факт документально, оскільки згоріла трудова книжка, а поштові підприємства не відправляють кореспонденцію до вказаного регіону, який тимчасово окупований Російською Федерацією.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
В силу п.п. 1, 2 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється  органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
З матеріалів справи вбачається, що позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії та на момент прийняття судом першої інстанцій рішення не мав можливості надати відомості, які б підтверджували наявність страхового стажу за час роботи позивача на електриком в трамвайному депо у м. Євпаторія, яка входить до складу Автономної республіки Крим, яка, відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року, що не заперечується і представником відповідача.
При цьому відсутність можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на тимчасово окупованій території не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17 та в постанові від 29.04.2020 у справі № 423/1418/17.
Колегія суддів апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.17 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них, що затверджений постановою КМУ України від 12.08.1993р. № 637, передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.
При цьому колегія суддів апеляційної інстанції критично оцінює доводи відповідача стосовно звернення позивача з заявою про призначення пенсії не встановленого зразка, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 1.6., п. 1.7. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (надалі - Порядок №22-1) звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. 
Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
Відповідач зазначає, що форма та зміст заяви, з якою позивач звернувся до Пенсійного органу з метою призначення пенсії не відповідає вимогам законодавства.
Однак, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що зміст зазначеної заяви очевидно дає змогу оцінити намір заявника.
Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити про недопустимість надмірного формалізму в діях державних органів, наслідком чого може стати порушення прав та інтересів людини. Слід пам`ятати, що особи пенсійного віку, це така верства населення, яка потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний суд в постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 748/696/17.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
З огляду на результати апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.    241-245,    250,    315,    316,    321,    322        КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області - залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.02.2020 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Строки касаційного оскарження, з урахуванням п. 3 Розділу IV «Прикінцеві Положення» КАС України в редакції Закону № 540-IX від 30.03.2020, продовжуються на строк дії карантину.
Повний текст постанови виготовлено 06.05.2020.
   
Головуючий   суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова