ПОСТАНОВА
Іменем України

27 травня 2020 року 
Київ
справа №819/2190/17
провадження №К/9901/59768/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Данилевич Н. А., Шевцової Н. В.
розглянув у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області, Збаразького районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області про зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2018 року (суддя Подлісна І.М.) та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2018 року (судді Большакова О.О., Коваль Р.Й., Гуляк В.В.), 
І. Суть спору та встановлені судами фактичні обставини справи. 
1. У грудні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з адміністративним позовом в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 до Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області (далі - Управління ДМС), Збаразького районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області (далі - Збаразький РС УДМС) з вимогами:
1.1 визнати протиправною відмову Збаразького районного сектору УДМС видати ОСОБА_3 у зв`язку із досягненням 16-річного віку паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №  2503-XII (далі - Положення про паспорт); 
1.2 зобов`язати Управління ДМС в особі Збаразького районного сектору УДМС оформити та видати паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки, з проставленою відміткою місця проживання без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки персональних даних; 
1.3 зобов`язати Управління ДМС в особі Збаразького районного сектору УДМС вести облік щодо ОСОБА_3 за прізвищем, іменем та по батькові, роком народження та за місцем реєстрації, без використання будь-якого цифрового ідентифікатора особи, без внесення інформації про неї до Єдиного демографічного реєстру чи будь-яких баз даних і реєстрів та без автоматизованої обробки та передачі її персональних даних.
2. У справі встановлено, що ОСОБА_1 є батьком, а ОСОБА_2 є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження.
3. 12 жовтня 2017 року вони звернулися із письмовою заявою до відповідача, в якій просили видати їхній неповнолітній дочці ОСОБА_3 паспорт громадянина України виключно у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт. 
4. За наслідками розгляду цієї заяви листом від 20 жовтня 2017 року №  1648/1 Збаразький районний сектор УДМС повідомив позивачам, що відповідно до чинного законодавства України паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Крім того, було роз`яснено, що особи, які досягли 14-річного віку зобов`язані оформити паспорт у формі пластикової картки типу ID-1, при цьому, дозвіл батьків (законних представників) на його оформлення законодавчими актами не передбачено.
5. 14 листопада 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знову звернулися до Збаразького районного відділу ДМС із аналогічною заявою з проханням прийняти рішення та повідомити про наслідки.
6. Однак рішення прийнято не було, у зв`язку з чим заявлено цей позов.
ІІ. Рішення судів попередніх інстанцій та мотиви їх ухвалення. 
7. Тернопільський окружний адміністративний суд рішенням від 04 травня 2018 року позов задовольнив частково.
7.1. Визнав дії Збаразького районного сектору УДМС щодо не розгляду заяви від 14 листопада 2017 року неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її законних представників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про видачу ОСОБА_3 бланка паспорта у вигляді паспортної книжечки - неправомірними.
7.2. Зобов`язав Збаразький районний сектор УДМС розглянути заяву неповнолітньої ОСОБА_3 р.н. ІНФОРМАЦІЯ_2 та її законних представників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про видачу ОСОБА_3 бланка паспорта у вигляді паспортної книжечки.
7.3. У задоволенні решти позовних вимог - відмовив.
8. Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 12 липня 2018 року змінив рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2018 року; доповнив абзац другий резолютивної частини рішення словами: «з прийняттям рішення по суті». В іншій частині рішення залишено без змін.
9. Суди попередніх інстанцій, з посиланням на статтю 16 Закону України від 20 листопада 2012 року № 5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі - Закон № 5492-VI), зазначили, що Збаразький районний сектор УДМС взагалі не розглянув заяви позивачів щодо видачі паспорта і не вирішив її по суті, а надав відповідь як на звернення відповідно до Закону України «Про звернення громадян» (повідомивши, що паспорт громадянина України по досягненню відповідного віку видається у формі картки). 
10. Зокрема, у матеріалах справи є довідка Збаразького районного сектору УДМС, в якій зазначено, що позивачі не зверталися до Управління ДМС з питань отримання паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки. 
11. На цій підставі суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про неправомірність дій відповідача щодо невирішення заяви позивача від 12 жовтня 2017 року та необхідність зобов`язати відповідача належним чином розглянути цю заяву.
12. Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача оформити та видати паспорт громадянина України у формі книжечки, а також вести облік щодо ОСОБА_3 без цифрового ідентифікатора, суд першої інстанції зазначив, що не наділений повноваженнями зобов`язувати відповідача прийняти рішення та може підміняти інший орган державної влади і брати на себе повноваження з вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
13. Вирішення питань, пов`язаних із реалізацією державної політики у сферах міграції, у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів є виключною компетенцією відповідного територіального органу Державної міграційної служби України, яким в цьому випадку є Управління ДМС.
14. Зважаючи на те, що в цій справі встановлено факт неприйняття відповідачем рішення за заявою позивачів щодо видачі паспорта, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зазначили, що належним способом захисту для відновлення порушених прав позивачів у цьому випадку буде зобов`язання відповідача розглянути заяву неповнолітньої ОСОБА_3 (та її законних представників) від 12 жовтня 2017 року про видачу паспорта у вигляді паспортної книжечки з проставленням відмітки реєстрації місця проживання та проведенням реєстрації громадянства України.
15. У задоволенні решти позовних вимог про зобов`язання відповідача видати такий паспорт та вести облік без цифрового ідентифікатора суд першої інстанції відмовив, з чим погодився також апеляційний суд, позаяк вважав, що такі вимоги є передчасними.
16. Суд апеляційної інстанції втім зауважив, що суд першої інстанції, зобов`язавши відповідача розглянути заяву, не сповна захистив права позивачів, адже відсутнє зобов`язання прийняти відповідне рішення, як це встановлено нормами Закону України від 18 січня 2001 року №  2235-III «Про громадянство України». З наведених мотивів апеляційний суд зазначив, що в цій частині рішення суду першої інстанції треба змінити, доповнивши абзац другий резолютивної частини словами «з прийняттям рішення по суті».  
ІІІ. Касаційне оскарження 
17. У касаційній скарзі Управління ДМС просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.
18. Відповідач пояснив, що 12 жовтня 2017 року ОСОБА_3 та її батьки звернулися із заявою до Збаразького районного сектору УДМС, у якій просили видати бланк паспорта громадянина України ОСОБА_3 виключно у вигляді паспортної книжечки, а не у формі пластикової картки типу ID-1, проставити відмітку реєстрації місця проживання у паспорті та провести реєстрацію громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи. 
19. У своїй заяві ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначили також, що вони як законні представники неповнолітньої ОСОБА_3 , а також сама неповнолітня, категорично заперечують проти оформлення їй паспорта у формі пластикової картки. Наполягали на тому, що отримання паспорта у формі пластикової картки є правом, а не обов`язком, а форма паспорта у вигляді паспортної книжечки не скасована і є чинною. 
20. Збаразький районний сектор УДМС у листі від 20 жовтня 2017 року за вих. №  1648/1 повідомив, що з 1 листопада 2016 року припинено прийом документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, тому оформити паспорт громадянина України у вигляді книжечки не є можливим. 
21. Окрім того, заявникам роз`яснено, що відповідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» з 04 квітня 2016 року органами реєстрації є виконавчі органи сільської, селищної, міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено). Тобто, реєстрація місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою на території відповідної адміністративно територіальної одиниці, на яку поширюється повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Тому територіальні підрозділи УДМС з 4 квітня 2016 року не здійснюють реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання осіб. 
22. Отож на звернення позивачів та їх дочки ОСОБА_3 від 12 жовтня 2017 року Збаразький районний сектор УДМС надав вичерпну відповідь відповідно до статті 15 Закону України «Про звернення громадян». 
23. Відповідач наголосив також, що звернення позивачів про отримання паспорта громадянина України за формою і змістом не відповідає вимогам до заяви-анкети, на підставі якої до Єдиного державного демографічного реєстру вноситься відповідна інформація про особу заявника та яка є підставою для вчинення територіальними органами/підрозділами ДМС відповідних дій/прийняття рішень щодо оформлення паспорта громадянина України встановленого зразка. 
24. Відтак переконує, що суди попередніх інстанцій надали помилкову правову оцінку обставинам цієї справи, тому просить задовольнити касаційну скаргу.  
25. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як законні представники ОСОБА_3 подали відзив на касаційну скаргу, у якій просять змінити рішення судів першої та апеляційної інстанцій в цій справі, ухваливши рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі; касаційну скаргу просять залишити без задоволення. 
26. В обґрунтування своєї позиції навели мотиви, за змістом аналогічні тим, які викладено у позовній заяві та постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 806/3265/17.
ІV. Оцінка Верховного Суду. 
27. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
28. Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр (Реєстр) - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина. 
29. Реєстр та майнові права інтелектуальної власності на створені на замовлення уповноважених суб`єктів для функціонування Реєстру об`єкти інтелектуальної власності належать державі. Відчуження, передача чи інше використання, ніж визначено цим Законом, Реєстру, його структурних складових та майнових прав інтелектуальної власності забороняються.
30. Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.
31. Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних». 
32. У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним. 
33. За частиною першою статті 13 Закону № 5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус. 
34. Одним із документів Реєстру, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зазначено паспорт громадянина України (підпункт «а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 5492-VI). 
35. Відповідно до частини третьої статті 13 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, <…> містять безконтактний електронний носій.
36. За частинами першою, другою статті 14 Закону №5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. 
37. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. 
38. Згідно з частиною другою статті 15 Закону № 5492-VI бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
39. Згідно з частиною першою статті 16 Закону № 5492-VI оформлення, видача, обмін документів, їх пересилання, вилучення, повернення державі та знищення відбуваються в порядку, встановленому законодавством, якщо інше не передбачено цим Законом. 
40. Підстави, за яких уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, має право відмовити заявникові у видачі документа, встановлено в частині сьомій статті 16 Закону № 5492-VI. 
41. Згідно з частинами першою, другою статті 21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. 
42. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.
43. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
44. Відповідно до частини четвертої статті 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
45. Перелік інформації, яка вноситься до паспорта громадянина України, визначено у частині сьомій статті 21 Закону № 5492-VI. Він містить, зокрема: унікальний номер запису в Реєстрі; відцифрований образ обличчя особи; відцифрований підпис особи. 
46. Відповідно до частини шостої статті 7 Закону № 5492-VI забороняється вимагати від осіб та вносити до Реєстру інформацію, не передбачену цим Законом. Забороняється вимагати від осіб персональні дані, що свідчать про етнічне походження, расу, політичні, релігійні чи інші переконання, звинувачення у скоєнні злочину або засудження до кримінального покарання, а також дані щодо здоров`я або статевого життя. 
47. На виконання положень частини другої статті 15 та абзацу другого частини другої статті 21 Закону № 5492-VI Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 302, якою затвердив: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України. 
48. Відповідно до пунктів 1, 2 додатка 2 «Технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм» до Постанови № 302 бланк паспорта громадянина України (далі - паспорт) виготовляється у формі пластикової картки типу ID-1, що містить безконтактний електронний носій. 
49. У паспорт імплантовано безконтактний електронний носій, який відповідає вимогам нормативних документів України у сфері технічного та криптографічного захисту інформації. Безконтактний електронний носій відповідає вимогам стандарту ISO/IEC 14443 щодо запису і зчитування даних. До безконтактного електронного носія вноситься інформація, яка зазначена на лицьовому та зворотному боці паспорта, біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя, відцифрований підпис особи), а також дані щодо забезпечення захисту інформації, що внесена на безконтактний електронний носій, відповідно до вимог Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».
50. Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 14 липня 2016 року № 1474-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» (далі - Закон № 1474-VIII) до приведення законодавства у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону, якщо інше не передбачено цим Законом. Водночас за пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1474-VIII Кабінет Міністрів України зобов`язано, з-поміж іншого, у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом. 
51. У межах встановленого Законом № 1474-VIII строку уряд прийняв постанову від 26 жовтня 2016 року № 745, якою вніс відповідні зміни до Постанови № 302 (положення цієї Постанови (у новій редакції) наведено). Постанова № 745 набрала чинності з 01 листопада 2016 року, і з тієї ж дати офіційно встановлено, що паспорт громадянина України оформляється виключно у формі картки з безконтактним електронним носієм з використанням бланка, затвердженого Постановою № 302.
52. Відповідно до пунктів 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.
53. Паспортна книжечка являє собою зшиту в накидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. У верхній частині лицьового боку обкладинки зроблено напис «Україна» , нижче - зображення Державного герба України, під ним - напис «Паспорт». На внутрішньому лівому боці обкладинки у центрі - зображення Державного прапора України, нижче - напис «Паспорт громадянина України». На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою. Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються. Третя, четверта, п`ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних у паспорт, а сьома, восьма і дев`ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина. На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев`ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор. На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення.
54. Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується
55. У справі встановлено, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з відмовою територіального підрозділу ДМС, до якого звернулися позивач та її батьки у жовтні 2017 року, видати заявниці ОСОБА_3 паспорт громадянина України зразка 1994 року (у вигляді паспортної книжечки). 
56. Зважаючи на суб`єктний склад спірних правовідносин, підстави позову, зміст позовних вимог у зіставленні з наведеним нормативним регулюванням правовідносин, з яких виник цей спір, є достатні підстави вважати, що ця справа відповідає ознакам зразкової справи № 806/3265/17, у якій Велика Палата Верховного Суду ухвалила висловила правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах такої категорії (постанова від 19 вересня 2018 року, провадження №  Пз/9901/2/18). 
57. Зокрема, вирішуючи спір (у справі № 806/3265/17) по суті, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 19 вересня 2018 року констатувала, що норми Закону № 5492-VI, на відміну від норм Положення про паспорт (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, імені та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій. Велика Палата Верховного Суду вважає, що це є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Такий підхід не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом»), не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція).
58. Отож, як підсумувала Велика Палата Верховного Суду, законодавець, прийнявши Закон № 1474-VIII, яким внесено зміни до Закону № 5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими та виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України, та не допускати жодної дискримінації залежно від часу виникнення правовідносин з отримання паспорта громадянина України. 
59. Будь-яке обмеження прав і свобод особи, за змістом згаданої постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року, повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.
60. З огляду на наведені мотиви Велика Палата Верховного Суду у підсумку розгляду справи (№ 806/3265/17) вирішила визнати протиправною відмову територіального підрозділу ДМС у видачі заявнику паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт, відтак зобов`язала видати паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт.
61. Відповідно до частини третьої статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
62. На дату ухвалення судових рішень, які є предметом касаційного перегляду в цій справі, згаданої постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 806/3265/17 ще не було ухвалено. 
63. Спосіб захисту, який обрав суд першої інстанції в цій справі і з яким погодився апеляційний суд (з внесеними змінами), не узгоджується з тим, який застосувала Велика Палата Верховного Суду, вирішивши зразкову справу №  806/3265/17. Водночас, в обсязі встановлених в цій справі обставин колегія суддів не має достатніх підстав стверджувати, що суди попередніх інстанцій неправильно вирішили цей спір. Для такого висновку в цій справі потрібно додатково досліджувати і оцінювати докази і робити це в дещо іншій площині (власне через призму вимоги про оформлення паспорта громадянина України у тому вигляді, як просять позивач та її законні представники), що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції. 
64. Понад те, судові рішення, які є предметом касаційного перегляду, власне як результат вирішення справи не суперечать концептуальному підходу Великої Палати Верховного Суду, який застосовано при розгляді згаданої зразкової справи. Висновок, якого дійшли суди попередніх інстанцій в цій справі, певною мірою наштовхує (хоч і не зобов`язує) відповідача до прийняття рішення (вчинення дій), яких очікують заявники. Такий підхід судів, як можна зрозуміти зі змісту судових рішень в цій справі, зумовлений хибним трактуванням і способом розгляду заяв позивача та її законних представників щодо видачі паспорта, який, як встановили суди попередніх інстанцій, не відповідає суті і формі такого звернення. Звідси можна виснувати, що зобов`язувати відповідача до вчинення/прийняття певних дій/рішень (в обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин) було б передчасним способом захисту. 
65. Колегія суддів в цілому погоджується з таким підходом судів попередніх інстанцій. Водночас, беручи до уваги доводи касаційної скарги Управління ДМС, вважаємо за потрібне зауважити, що відповідачу при прийнятті рішення за заявою ОСОБА_3 та її батьків потрібно взяти до уваги правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 19 вересня 2018 року у зразковій справі № 806/3265/17. 
66. На нього покликаються і представники позивача у своєму відзиві на касаційну скаргу. Зважаючи на те, що у касаційному порядку представники позивача судових рішень в цій справі не оскаржували, їхні вимоги (викладені у відзиві) щодо вирішення цієї справи по суті не можуть змінювати меж касаційного перегляду, окреслених касаційною скаргою Управління ДМС. 
67. Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
68. Згідно з частинами першою, другою статті 341 КАС (тут і далі - в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 460-IX) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
69. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
70. Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
71. Переглянувши оскаржені судові рішення в межах доводів касаційної скарги відповідно до статті 341 КАС, колегія суддів, за встановлених обставин справи у зіставленні з правовим регулюванням спірних відносин, не встановила неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права або порушень норм процесуального права. 
Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15  січня 2020 року № 460-IX, статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
п о с т а н о в и в :
1. Касаційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області залишити без задоволення.
2 Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2018 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12  липня 2018 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                          М. І. Смокович 
Судді                                                                                                    Н. А. Данилевич
                                                                                                                        Н. В. Шевцова