ПОСТАНОВА
Іменем України

23 березня 2020 року 
Київ
справа №808/1/17
адміністративне провадження №К/9901/44162/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого Тацій Л.В., 
суддів: Стеценка С.Г., Шарапи В.М., -
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області (далі - ГУ Держпродспоживслужби) на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23 травня 2017  року (прийняту судом у складі судді Стрельнікової Н.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2017   року (постановлену судом у складі: головуючого судді Дадим Ю.М., суддів: Уханенка С.А., Богданенка І.Ю.) у справі за позовом Фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_1 до ГУ Держпродспоживслужби про скасування постанови,   -
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2017 року ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила скасувати постанову ГУ Держпродспоживслужби від 16 вересня 2016   року №   000012 (далі - Спірна постанова).
Короткий зміст рішень судів першої й апеляційної інстанцій
Запорізький окружний адміністративний суд постановою від 23 травня 2017 року позов задовольнив.
Визнав протиправною та скасував постанову в.о. начальника ГУ Держпродспоживслужби від 16 вересня 2016 року №   000012 про застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій.
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 01 серпня 2017   року рішення суду першої інстанції залишив без змін.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції, зазначив, що, оскільки, позивач здійснює господарську діяльність у смт. Кирилівка, яке є населеним пунктом із загальною чисельністю населення менше ніж 25 тисяч осіб та звільнена від обов`язкового приймання спеціальних платіжних засобів для здійснення розрахунків за продані товари (надані послуги), висновки відповідача про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог частини другої статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів»   є протиправними. Тому порушення чинного законодавства з боку позивача відсутні, а відтак, оскаржувана постанова про накладення стягнення прийнята протиправно.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
31 серпня 2017 року ГУ Держпродспоживслужби звернулася до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить судові рішення, постановлені у цій справі, скасувати та прийняти нове - про відмову у задоволенні позову.
У скарзі зазначає, що позивач не провадить господарську діяльність в смт.   Кирилівка, коли чисельність населення цього населеного пункту складає 3720 чоловік (зима), а навпаки, здійснює підприємницьку діяльність в магазині в оздоровчий період за умови наявності відпочиваючих. Отже, судами помилково не враховано кількість відпочиваючих в смт. Кирилівка.
Судом апеляційної інстанції безпідставно взято до уваги наявність банкомату на фасаді торгового приміщення позивача, оскільки це не свідчить про наявність у ньому грошей, до того ж ця обставина не є виключенням, що звільняє позивача від обов`язку на забезпечення вільного вибору товарів і послуг та вільне використання електронних платіжних засобів споживачами.
Відповідно до листа Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації від 16 травня 2017 року №   198/02.1-21/04.2 КП   «Жилкомсервіс» Кирилівської селищної ради надає послуги з водопостачання закладам оздоровлення та відпочинку (в оздоровчий період) з розрахунковою кількістю відпочиваючих близько 28   700 осіб на добу.
За інформацією Громадської організації «Кирилівка курорт» чисельність населення смт. Кирилівка в оздоровчий період 2016 року складала близько 70 тисяч осіб на добу.
Отже, на думку відповідача, суди першої та апеляційної інстанцій неправильно та неповно дослідили докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 31 серпня 2017 року відкрив касаційне провадження.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017   року №   2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VІІІ). З цієї дати набула чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень КАС касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
На виконання вимог підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень справа була передана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 березня 2018 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Гриців   М.І., судді: Берназюк Я.О., Коваленко Н.В.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 липня 2019 року на підставі розпорядження в.о. начальника управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного адміністративного суду від 18 липня 2019 року №   1021/0/78-19 визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя Тацій Л.В., судді: Стеценко   С.Г., Шарапа В.М., справу передано головуючому судді.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
ОСОБА_1 зареєстрована як ФОП Якимівською районною державною адміністрацією Запорізької області 23 березня 2011 року за №   20980000000002891, за адресою: АДРЕСА_2, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серії НОМЕР_1 .
19 липня 2016 року до відповідача надійшла скарга (звернення) ОСОБА_2 (вх. 151) з проханням провести перевірку щодо порушення її прав у зв`язку з відмовою/обмеженням розрахунку кредитною карткою в магазині за адресою: АДРЕСА_1 .
12 вересня 2016 року на підставі звернення споживача ОСОБА_2 від 18 липня 2016 року, наказу від 09 вересня 2016 року № 68/і-06, направлення від 09 вересня 2016 року №   000128/і-06 та за згодою Держпродспоживслужби на проведення позапланових заходів зі здійснення державного контролю №   603-155-6/9441 від 30   серпня 2016 року фахівцями відповідача проведено позапланову перевірку щодо додержання законодавства про захист прав споживачів ФОП ОСОБА_1 , яка здійснює підприємницьку діяльність в магазині за адресою: АДРЕСА_1 .
За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів від 12 вересня 2016 року №   000068, яким встановлено порушення позивачем вимог частини другої статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: обмежено використання споживачами електронних платіжних засобів, приймання до сплати яких відповідно до законодавства є обов`язковим.
На підставі акта перевірки від 12 вересня 2016 року № 000068, керуючись статтями 23,   26 Закону України «Про захист прав споживачів»   та Положенням про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженим   постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002   року №   1177, відповідачем винесено постанову від 16 вересня 2016 року №   000012 про накладення стягнення, якою до ФОП ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 8500 грн.
Не погодившись зі Спірною постановою, позивач звернулася до суду.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у межах доводів касаційної скарги перевірив постановлені у цій справі судові рішення, обговорив доводи касаційної скарги і дійшов висновку про таке.
Законом, який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів є   Закон України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів»   (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1023-ХІІ).
Частиною другою   статті 17 Закону № 1023-ХІІ   передбачено, що споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне використання електронних платіжних засобів з урахуванням режиму роботи та обов`язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України.
Продавець (виконавець) зобов`язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі продукції та форм її оплати.
Забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або непотрібного йому асортименту, у будь-який спосіб обмежувати використання ним електронних платіжних засобів, якщо відповідно до законодавства продавець (виконавець) зобов`язаний приймати їх до сплати.
Відповідно до пункту 21 Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 2006 року №   833, суб`єкт господарювання зобов`язаний забезпечити можливість використання спеціальних платіжних засобів під час здійснення розрахунків за продані товари (надані послуги) відповідно до законодавства.
Водночас, пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 вересня 2010 року №   878 «Про здійснення розрахунків за продані товари (надані послуги) з використанням спеціальних платіжних засобів»   (далі - постанова №   878) звільнено від обов`язкового приймання спеціальних платіжних засобів для здійснення розрахунків за продані товари (надані послуги) заклади громадського харчування закритого типу, які обслуговують певний контингент споживачів, зокрема особовий склад Збройних Сил та інших військових формувань, студентів, учнів та викладачів вищих, професійно-технічних, загальноосвітніх навчальних закладів, працівників промислових підприємств, підприємства торгівлі з торговельною площею до 20   кв.   метрів (крім автозаправних станцій), а також суб`єкти господарювання, які провадять господарську діяльність у населених пунктах з чисельністю населення менше ніж 25 тис. осіб.
Як зазначили суди попередніх інстанцій, заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що при складанні акта перевірки, який став підставою для прийняття Спірної постанови відповідач користувався інформацією, отриманою та створеною під час роботи спільної міжвідомчої робочої групи з питань забезпечення якісної підготовки та проведення курортного сезону «Курорт-2016», яка надійшла листом від 16 травня 2017 року № 198/02.1-21/04.2 від Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації, за змістом якого, КП «Жилкомсервіс» Кирилівської селищної ради надає послуги з водопостачання закладам оздоровлення та відпочинку (в оздоровчий період) з розрахунковою кількістю відпочиваючих близько 28   700 осіб на добу.
Однак, листом від 23 вересня 2016 року вих. № 1466 Кирилівська селищна рада Якимівського району Запорізької області повідомила, що смт. Кирилівка офіційного статусу Курорту не має, середня статистична чисельність населення складає 3720 осіб.
У зв`язку із цим позивач, на підставі положень пункту 2   постанови № 878, звільнена від обов`язкового приймання спеціальних платіжних засобів для здійснення розрахунків за продані товари (надані послуги).
Оскільки, позивач здійснює господарську діяльність у смт. Кирилівка, яке є населеним пунктом із загальною чисельністю населення менше ніж 25 тис. осіб та звільнена від обов`язкового приймання спеціальних платіжних засобів для здійснення розрахунків за продані товари (надані послуги), висновки відповідача про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог частини другої статті 17 Закону №   1023-ХІІ   є протиправними.
З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій ретельно дослідили докази та надали їм належну оцінку, проаналізували зазначені вище вимоги норм матеріального права та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність порушення чинного законодавства з боку позивача та, як наслідок, протиправність Спірної постанови.
В аспекті наведеного слід також зазначити, що відповідно до статті 341   Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції чинній до 08   лютого 2020 року, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
При цьому, доводи касаційної скарги щодо помилковості висновків попередніх судів у цій справі фактично зводяться до правової оцінки обставин у справі та дослідження доказів та не спростовують правильності висновків судів.
Враховуючи наведене, Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
З огляду на викладене, керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15    січня 2020 року №   460-ІХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", статтями 341- 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -
постановив:
Касаційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23 травня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2017   року -    без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                        Л.В. Тацій
Судді          :                                                                                        С.Г. Стеценко 
                                                                                                              В.М. Шарапа