Ухвала 
Іменем  України
 
20 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 742/321/18-ц
 
провадження № 61-5012вв20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
представник позивача - адвокат Жайворонко Ігор Володимирович,
відповідач - ОСОБА_2 , 
представник відповідача - адвокат Якименко Олег Володимирович,
відповідач -  ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Якименка Олега Володимировича, про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду у складі колегії судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу, поділ майна подружжя,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом                           до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу, поділ майна подружжя.
 
Позовна заява мотивована тим, що у період з 01 серпня 2000 року                     до 17 листопада 2017 року він і ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без шлюбу в будинку її батьків. Пізніше вони спільно придбали будинок,                 в якому разом проживали, проводили реконструкцію і ремонт. Вказував, що відносинам, які склались між ними, притаманні усі ознаки сім`ї, оскільки вони разом проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, мали спільний бюджет, за спільні кошти придбавали майно, речі домашнього вжитку, сплачували комунальні послуги, спільно відпочивали, а також витрачали кошти на інші потреби.
За час спільного проживання ними було придбано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 »                              з прибудовами за адресою: АДРЕСА_2 ; магазин-павільон за адресою: АДРЕСА_3 ; меблі, побутову техніку та інше нерухоме майно, які             без його згоди 13 жовтня 2017 року було відчужено  ОСОБА_2                           на користь ОСОБА_3 за договором дарування.
Встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу йому необхідно для поділу спільного сумісного майна.
На підставі вказаного ОСОБА_1 просив суд:
встановити факт, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у період з 01 серпня 2000 року до 17 листопада 2017 року проживали однією сім`єю без шлюбу;
визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , магазин-павільйон, який розташований за адресою: АДРЕСА_4,                  та магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» , який розташований за адресою : АДРЕСА_5 , та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину цього майна.
визнати недійсним договір дарування житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2                 і ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Могиленко Л. М. 13 жовтня 2017 року, у частині відчуження 1/2 частини вказаного житлового будинку і витребувати їх                  на користь ОСОБА_1 у ОСОБА_3 ;
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований у АДРЕСА_2 , відчуженого ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_1 , у розмірі 56 149,50 грн;
визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 наступне майно: набір меблів (стіл, 8 крісел, 2 пенала та сервант під скло), вартістю 136 900,00 грн, телевізор Samsung, вартістю 29 500,00 грн, набір меблів (журнальний стіл, крісло звичайне, крісло двійне, крісло трійне), вартістю 28 000,00 грн, пральну машину, вартістю 5 000,00 грн, музичний центр Samsung, вартістю 5 500,00 грн, холодильник, вартістю 19 000,00 грн, духову піч, вартістю 6 000,00 грн, мікрохвильову піч, вартістю 2 800,00 грн, телевізор на кухні, вартістю 2 800,00 грн, телевізор у спальні, вартістю 8 000,00 грн, спальний гарнітур (трюмо, шафа, ліжко, комод, 2 тумбочки, пуфик), вартістю 32 000,00 грн, дві люстри у гостинній кімнаті, вартістю по 7 500,00 грн кожна, спальний гарнітур, білий (шафа, стіл, ліжко, 2 тумбочки), ліжко, вартістю 29 000,00 грн, морозильні камери у кількості три одиниці, вартістю 5 000,00 грн, 6 000,00 грн, 6 000,00 грн, що у сумі становить 17 000,00 грн, двигун у морозильну камеру у будинку, вартістю 26 000,00 грн, кондиціонер, вартістю 6 000,00 грн, телевізор у спальній кімнаті, вартістю 20 000,00 грн, супутникові антени, тюнер, вартістю 3 000,00 грн, люстру                      у спальню, вартістю 3 000,00 грн, шафу-купе, вартістю 12 000,00 грн, кухонний стіл, вартістю 4 000,00 грн, 4 стільця, вартістю по 500,00 грн,                 що в сумі становить 6 000,00 грн, шафа-купе у прихожій кімнаті, вартістю 4 500,00 грн, шафа-купе у коридорі, вартістю 5 000,00 грн, люстру у спальні, вартістю 3 500,00 грн, джакузі, вартістю 20 000,00 грн, кухонний гарнітур, вартістю 35 000,00 грн, бесідка, вартістю 70 000,00 грн, меблі у бесідку, вартістю 32 000,00 грн, душова кабінка у літній кухні, вартістю 7 000,00 грн, телевізор у літній кухні, вартістю 2 000,00 грн, холодильник у літній кухні, вартістю 4 000,00 грн, лавка, вартістю 3 000,00 грн, всього загальною вартістю 598 500,00 грн;
виділити ОСОБА_1 у власність телевізор, вартістю 29 500,00 грн, журнальний стіл, кресло звичайне, кресло двійне, кресло трійне, вартістю 28 000,00 грн, музичний центр, вартістю 5 500,00 грн, холодильник, вартістю 19 000,00 грн, телевізор у спальні, вартістю 8 000,00 грн, спальний гарнітур (трюмо, шафа, ліжко, комод, 2 тумбочки, пуфик), вартістю 32 000,00 грн,         три морозильні камери, вартістю 17 000,00 грн, кондиціонер, вартістю 6 000,00 грн, люстра у спальні, вартістю 3 000,00 грн, шафу-купе, вартістю 12 000,00 грн, джакузі, вартістю 20 000,00 грн, бесідку з меблями, вартістю 102 000,00 грн, холодильник, вартістю 4 000,00 грн, лавку, вартістю          3 000,00 грн, душову кабіну у літній кухні, вартістю 7 000,00 грн, телевізор, вартістю 2 000,00 грн, а всього майно вартістю 298 000,00 грн;
виділити ОСОБА_2 у власність стіл, 8 крісел, 2 пенала під скло, сервант, вартістю 136 900,00 грн, пральну машину, вартістю 5 000,00 грн, духову піч, вартістю 6 000,00 грн, мікрохвильову піч, вартістю 2 800,00 грн, телевізор у кухні, вартістю 2 800,00 грн, 2 люстри у гостинній кімнаті, вартістю 15 000,00 грн, спальний гарнітур «біла спальня»: шафа, стіл, ліжко, 2 тумбочки, вартістю 29 000,00 грн, двигун у морозильну камеру, вартістю 26 000,00 грн, телевізор у спальній кімнаті, вартістю 20 000,00 грн, супутникові антени, тюнер, вартістю 3 000,00 грн, кухонний стіл, 4 стільця, вартістю 6 000,00 грн, шафу-купе у прихожій, вартістю 4 500,00 грн, шафу-купе у коридорі, вартістю 5 000,00 грн, люстру у спальні, вартістю             3 500,00 грн, кухонний гарнітур, вартістю 35 000,00 грн, всього майно вартістю 300 500,00 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області                  від 12 грудня 2018 року у складі судді Бездідько В. М. позов ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у період з 01 серпня 2000 року до 17 листопада 2017 року проживали однією сім`єю без шлюбу.
Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , магазин-павільйон, який розташований за адресою: АДРЕСА_4, та магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» , який розташований за адресою: АДРЕСА_5 , та визнано за ОСОБА_1 право власності               на 1/2 частину цього майна.
Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 наступне майно: набір меблів (стіл, 8 крісел, 2 пенала та сервант під скло), вартістю 136 900,00 грн, телевізор Samsung, вартістю 29 500,00 грн, набір меблів (журнальний стіл, крісло звичайне, крісло двійне, крісло трійне), вартістю 28 000,00 грн, пральну машину, вартістю 5 000,00 грн, музичний центр Samsung, вартістю 5 500,00 грн, холодильник, вартістю 19 000,00 грн, духову піч, вартістю 6 000,00 грн, мікрохвильову піч, вартістю 2 800,00 грн, телевізор на кухні, вартістю 2 800,00 грн, телевізор у спальні, вартістю 8 000,00 грн, спальний гарнітур (трюмо, шафа, ліжко, комод, 2 тумбочки, пуфик), вартістю 32 000,00 грн, дві люстри у гостинній кімнаті, вартістю               по 7 500,00 грн кожна, спальний гарнітур, білий (шафа, стіл, ліжко,                            2 тумбочки), ліжко, вартістю 29 000,00 грн, морозильні камери у кількості три одиниці, вартістю 5 000,00 грн, 6 000,00 грн, 6 000,00 грн, що у сумі становить 17 000,00 грн, двигун у морозильну камеру у будинку, вартістю 26 000,00 грн, кондиціонер, вартістю 6 000,00 грн, телевізор у спальній кімнаті, вартістю 20 000,00 грн, супутникові антени, тюнер, вартістю      3 000,00 грн, люстру у спальню, вартістю 3 000,00 грн, шафу-купе, вартістю 12 000,00 грн, кухонний стіл, вартістю 4 000,00 грн, 4 стільця, вартістю                  по 500,00 грн, що в сумі становить 6 000,00 грн, шафа-купе у прихожій кімнаті, вартістю 4 500,00 грн, шафа-купе у коридорі, вартістю 5 000,00 грн, люстру у спальні, вартістю 3 500,00 грн, джакузі, вартістю 20 000,00 грн, кухонний гарнітур, вартістю 35 000,00 грн, бесідка, вартістю 70 000,00 грн, меблі у бесідку, вартістю 32 000,00 грн, душова кабінка у літній кухні, вартістю 7 000,00 грн, телевізор у літній кухні, вартістю 2 000,00 грн, холодильник у літній кухні, вартістю 4 000,00 грн, лавка, вартістю                 3 000,00 грн, всього загальною вартістю 598 500,00 грн.
Виділено ОСОБА_1 у власність телевізор, вартістю 29 500,00 грн, журнальний стіл, кресло звичайне, кресло двійне, кресло трійне, вартістю 28 000,00 грн, музичний центр, вартістю 5 500,00 грн, холодильник, вартістю 19 000,00 грн, телевізор у спальні, вартістю 8 000,00 грн, спальний гарнітур (трюмо, шафа, ліжко, комод, 2 тумбочки, пуфик), вартістю 32 000,00 грн, три морозильні камери, вартістю 17 000,00 грн, кондиціонер, вартістю              6 000,00 грн, люстра у спальні, вартістю 3 000,00 грн, шафу-купе, вартістю 12 000,00 грн, джакузі, вартістю 20 000,00 грн, бесідку з меблями, вартістю 102 000,00 грн, холодильник, вартістю 4 000,00 грн, лавку, вартістю              3 000,00 грн, душову кабіну у літній кухні, вартістю 7 000,00 грн, телевізор, вартістю 2 000,00 грн, а всього майно вартістю 298 000,00 грн.
Виділено ОСОБА_2 у власність стіл, 8 крісел, 2 пенала під скло, сервант, вартістю 136 900,00 грн, пральну машину, вартістю 5 000,00 грн, духову піч, вартістю 6 000,00 грн, мікрохвильову піч, вартістю 2 800,00 грн, телевізор у кухні, вартістю 2 800,00 грн, 2 люстри у гостинній кімнаті, вартістю 15 000,00 грн, спальний гарнітур «біла спальня»: шафа, стіл, ліжко, 2 тумбочки, вартістю 29 000,00 грн, двигун у морозильну камеру, вартістю 26 000,00 грн, телевізор у спальній кімнаті, вартістю 20 000,00 грн, супутникові антени, тюнер, вартістю 3 000,00 грн, кухонний стіл, 4 стільця, вартістю 6 000,00 грн, шафу-купе у прихожій, вартістю 4 500,00 грн, шафу-купе у коридорі, вартістю 5 000,00 грн, люстру у спальні, вартістю            3 500,00 грн, кухонний гарнітур, вартістю 35 000,00 грн, всього майно вартістю 300 500,00 грн.
Визнано недійсним договір дарування житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2                                   і ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Могиленко Л. М. 13 жовтня  2017 року, у частині відчуження 1/2 частини вказаного житлового будинку і витребувано їх                   на користь ОСОБА_1 у ОСОБА_3 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований у АДРЕСА_2 , відчуженого ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_1 ,             у розмірі 56 149,50 грн.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь           ОСОБА_1 судові витрати: судовий збір у розмірі 8 640,00 грн і витрати на правову допомогу у розмірі 17 500,00 грн, а всього 26 140,00 грн.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на підставі належних                  і допустимих доказів було встановлено, що з 01 серпня 2000 року                       до 17 листопада 2017 рокуОСОБА_1 і ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без шлюбу, вели спільний побут, мали взаємні права                         і обов`язки. Встановивши, що за цей період сторонами було придбано майно, суд вважав, що це майно відповідно до статей 60, 74 СК України                 є їх спільною сумісною власністю, а згідно зі статтею 70 СК України                        їх частки у цьому майні є рівними.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.
Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області                           від 12 грудня 2018 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким                     у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати                        у розмірі 20 329,40 грн.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що факт проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 01 січня 2004 року, а КпШС УРСР не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу, тому відсутні правові підстави для встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 серпня 2000 року до 01 січня 2004 року . При цьому,              ОСОБА_2 до 13 вересня 2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Крім того, позивачем не було надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах й після 13 вересня 2006 року та визнання рухомого майна, зазначеного у позові, спільною сумісною власністю. Позивачем                не доведено, що між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 були усталені відносини, притаманні подружжю. Відсутні підстави вважати, що сторони спільно проживали, пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Відносини сторін не мали ознак подружніх відносин, а саме                 не підтверджено наявність факту ведення спільного господарства, прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї.
 
Короткий зміст постанови суду касаційної інстанції
 
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Постанову Чернігівського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року скасовано.
Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області                     від 12 грудня 2018 року змінено в частині встановлення періоду проживання чоловіка та жінки однією сім`єю та задоволення позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ рухомого майна              і магазина-павільйона.
Встановлено факт, що  ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у період                             з 05 квітня 2005 року до 17 листопада 2017 року проживали однією сім`єю без шлюбу.
Відмовлено у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1                                      до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю подружжя                   та поділу рухомого майна і магазина-павільйона.
В іншій частині рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 грудня 2018 року залишено в силі.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з переглядом справи у суді касаційної інстанції, у розмірі                   9 514,80 грн.
 
Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що   ОСОБА_1  на виконання вимог частини першої статті 81 ЦПК України надав суду належні         і допустимі докази, на підтвердження наявності між ним і ОСОБА_2 усталених відносин, притаманних подружжю, пов`язаності сторін спільним побутом, наявності взаємних прав та обов`язків, спільного проживання                     у період з 05 квітня 2005 року до 17 листопада 2017 року.
З урахуванням положень статті 74 СК України суд першої інстанції дійшов висновку, що житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться                                       по АДРЕСА_1 і нежитлової будівлі, магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з прибудовами, що знаходиться по  АДРЕСА_2  єспільною сумісною власністю ОСОБА_1                                      та ОСОБА_2 .Належних і допустимих доказів на підтвердження того, що інше майно, щодо якого позивачем пред`явлено вимогу, було придбано сторонами у період спільного проживання, ОСОБА_1 суду не надав, тому це майно не може бути визнано об`єктом спільної сумісної власності сторін.
Встановивши, що житловий будинок з надвірними будівлями,                                 що знаходиться по АДРЕСА_1  був придбаний за час спільного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , як чоловіка та дружини без шлюбу, та на укладення оспорюваного договору дарування житлового будинку від 12 жовтня 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , ОСОБА_1 згоди не давав, цей договір виходить                   за межі дрібного побутового, потребував нотаріального посвідчення                      та державної реєстрації, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання його недійсним в частині відчуження 1/2 його частки, власником якого є позивач, і витребування цієї частки на його користь. 
Разом з тим, з`ясувавши, що ОСОБА_2 01 серпня 2016 року відчужила нежитлову будівлю, магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з прибудовами, що знаходиться по АДРЕСА_2  без відома і згоди позивача, місцевий суд обґрунтовано стягнув з відповідача на його користь вартість 1/2 частки його ринкової вартості на момент продажу.
 
Короткий зміст заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами
 
У березні 2020 року представник ОСОБА_2 - адвокат Якименко О. В., подав до Верховного Суду заяву про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду у складі колегії судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2019 року в зазначеній цивільній справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини третьої статті 423 ЦПК України, а саме: встановлення Конституційним Судом України неконституційності (конституційності) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.
Заявник просив суд переглянути постанову Верховного Суду від 20 липня 2019 рокуу зазначеній цивільній справі та залишити в силі постанову Чернігівського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року. 
 
Надходження заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                      від 23 березня 2020 року відкрито провадження за виключними обставинами в указаній справі, витребувано цивільну справу                                  № 742/321/18-ц з Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області.
Призначено справу до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у кількості п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Надіслано учасникам справи копії заяви про перегляд постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2019 року за виключними обставинами та доданих до них документів.
 
У квітні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами
 
Заява мотивована тим, що Верховний Суд, встановлюючи факт проживання однією сім`єю без шлюбу між ОСОБА_2 та  ОСОБА_1 у період               з 2005 року до 2017 року не врахував, що Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи,                     які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і тощо.
Отже, обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї, є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах                      на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин,                                   які підтверджують реальність сімейних відносин.
Крім того, суд касаційної інстанції, встановлюючи факт, що ОСОБА_2 проживала із ОСОБА_1 без шлюбу однією сім`єю з 05 квітня                    2005 року, не звернув уваги на ті обставини, що ОСОБА_2 перебувала     в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 до 13 серпня   2006 року, тому такий висновок суду суперечить положенням статті 74 СК України, якою чітко визначені умови для визначення відносин фактичними шлюбними - це не перебування у іншому шлюбі.
 
Доводи особи, яка подала відзив на заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами
 
У квітні 2020 року  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами, вказуючи на те, що підстави для перегляду постанови Верховного Суду за виключними обставинамивідсутні, оскільки судом касаційної інстанції були враховані висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї»), на яке заявник посилається, як на виключну обставину. 
Представник ОСОБА_2 - адвокат Якименко О. В., намагається довести, що суд касаційної інстанції не звернув уваги, що ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 до 13 серпня   2006 року. Проте цим обставинам касаційним судом надана належна правова оцінка, зокрема у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 листопада               2019 рокувказано, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 березня 2005 року розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . На підставі цього рішення було видано свідоцтво про розірвання шлюбу від 13 вересня 2006 року. Також судом установлено, що з 30 січня 1988 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 березня             2005 року, що набрало законної сили 05 квітня 2005 року. З урахуванням цього були підстави для встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю у період з 05 квітня 2005 року до 17 листопада 2017 року .
Відповідь на відзив на заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами
 
У травні 2020 року представник ОСОБА_2 - адвокат Якименко О. В., подав до Верховного Суду відповідь на відзив на заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами, вказуючи на те, що посилання ОСОБА_1 на зловживання відповідачем і її представником процесуальними правами є необґрунтованими та безпідставними, оскільки рішення про дарунок спірного будинку від ОСОБА_3 до її чоловіка - ОСОБА_6 , сім`я ухвалювала самостійно, не залучаючи інших осіб, тому зазначене позивачем не може бути враховано судом при розгляді цієї справи.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Якименко О. В., просив суд заперечення ОСОБА_1 залишити без уваги та задовольнити заяву             про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду                  у складі колегії судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду     від 20 листопада 2019 року.
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або  виключними обставинами. 
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст наведеного заявником Рішення Конституційного Суду України та перевіривши доводи заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Якименка О. В., про перегляд судового рішення за виключними обставинами, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що заява задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин третьої-п`ятої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є, зокрема, встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.
При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
 
Частинами першою і другою статті 425 ЦПК України встановлено, що заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення.
Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.
 
Наведеною нормою процесуального права передбачено, що підставою для перегляду судового рішення за виключними обставинами є, зокрема, встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, а не офіційне тлумачення положень Конституції України та законів України.
 
Заявник посилався на Рішення Конституційного Суду України, яким надано офіційне тлумачення терміну «член сім`ї», а не встановлювалась неконституційність (конституційність) закону.  
 
Зазначене відповідає роз`ясненням, наданим судам у пункті 10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільнх і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень                у зв`язку з нововиявленими обставинами», відповідно до пункту 4 частини другої статті 361 ЦПК України (2004 року) підставою для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу є сукупність таких умов: 1) встановлення Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення; 2) на підставі цього акту чи їх окремого положення суд вирішив справу; 3) рішення суду ще не виконано.
Якщо рішення суду виконано частково, воно не може бути переглянуто                    у зв`язку з нововиявленими обставинами.
За змістом статей 73, 74 Закону України від 16 жовтня 1996 року                             № 422/96-ВР «Про Конституційний Суд України» судове рішення може бути переглянуто на підставі пункту 4 частини другої статті 361 ЦПК України також і в тому разі, якщо Конституційний Суд України вказав                                   на преюдиційність свого рішення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв`язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії неконституційного акта, якщо рішення суду ще не виконано.
Не може вважатися нововиявленою обставиною висновок Конституційного Суду України про офіційне тлумачення положень Конституції України та законів України.
   
Це відповідає змісту статті 150 Конституції України.
 
Перегляд рішень, постанов або ухвал за виключними обставинами                 є особливим видом провадження в цивільному судочинстві. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та відповідно не могли надати суду дані про неї, а також встановлення неконституційності нормативно-правового акта, встановлення порушення міжнародних зобов`язань. 
 
Тобто перегляд справи за виключними обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.
 
Відповідно до частини третьої статті 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду. 
За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами Верховний Суд може також скасувати судове рішення (судові рішення) повністю або частково і передати справу на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції.
Доводи заяви фактично стосуються повторного касаційного перегляду, що нормами ЦПК України не передбачено. 
 
Ураховуючи викладене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що заява про перегляд постанови суду касаційної інстанції не підлягає задоволенню. 
 
Згідно з частиною четвертою статті 429 ЦПК України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.
 
Керуючись статтями 423, 429 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити в задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Якименка Олега Володимировича, про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду у складі колегії судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2019 року                  у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу, поділ майна подружжя.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту                       її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник 
Судді:                                                                                               І. А. Воробйова
Б. І. Гулько 
Р. А. Лідовець 
Ю. В. Черняк