ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

17 червня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №591/5430/18 
Номер провадження 22-ц/816/1384/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Собини О. І. 
за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І., 
представника позивачів – адвоката Цюпки Олександра Віталійовича,
представника ОСОБА_1 – адвоката Цимбала Бориса Петровича,
сторони: позивачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 ,
треті особи: Державна архітектурно-будівельна інспекція, Сумська міська рада, Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 – адвоката Цюпки Олександра Віталійовича на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 лютого 2020 року та на додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 травня 2020 року в складі судді Сидоренко А.П., ухваленого у м. Суми,-

в с т а н о в и в :

14 вересня 2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права власності на квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 та права АДРЕСА_5 земельною ділянкою по АДРЕСА_6 шляхом знесення самочинного будівництва, здійсненого ОСОБА_1 по АДРЕСА_6 , а саме: добудов та надбудов до квартири АДРЕСА_7 АДРЕСА_7 АДРЕСА_7 , АДРЕСА_7 . Крім того, просили скасувати записи про проведену державну реєстрацію прав № 18111790, 35475188, 35475297 та НОМЕР_1 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що заявники є власниками квартир АДРЕСА_8 1, АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 на другому поверсі житлового будинку літ. «А-ІІ» по АДРЕСА_6 , який є пам`яткою архітектури. Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_9 . Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 529 від 03 серпня 2004 року відповідачу було надано дозвіл на капітальний ремонт покрівлі з влаштуванням шатрового даху та розміщенням трьох двохкімнатних квартир. Проте, ОСОБА_1 , здійснив добудову до своєї квартири, внаслідок чого самовільно захопив частину подвір`я, позбавивши позивачів можливості користуватись земельною ділянкою. Замість ремонту покрівлі та влаштування шатрового даху над квартирою відповідач здійснив надбудову третього поверху, а у належних позивачам приміщеннях зменшився рівень освітлення. Заявники вважають, що відповідачем самочинно було збудовано квартири АДРЕСА_10 та АДРЕСА_11 квартиру АДРЕСА_7 , самочинне будівництво та реконструкція не відповідають вимогам державних будівельних норм, що підтверджується висновком експертного будівельно-технічного дослідження №1028 від 31 липня 2018 року. Крім того, ОСОБА_1 здійснив самочинне будівництво всупереч проекту, без отримання документу, що посвідчує право власності (користування) земельною ділянкою та документів про початок виконання будівельних робіт.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено.
Додатковим рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 травня 2020 року стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в дольовому порядку на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги, у розмірі 9000 грн., тобто по 3000 грн. з кожного.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 – адвокат Цюпка О.В., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. На думку заявника апеляційної скарги, суд не врахував, що будинки, в яких знаходяться квартири позивача ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_1 мають спільне подвір`я, а тому збільшення площі квартири відповідача відбулось за рахунок прилеглої земельної ділянки, яка для будівництва не відводилась, а дозвільних документів на забудову відповідач не отримував. Крім того, заявник не погодився з додатковим рішенням суду, яким з ОСОБА_4 стягнуто 3000 грн. витрат на правничу допомогу, оскільки доказів понесення таких витрат відповідач учасникам справи не надсилав.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Цимбал Б.П. просить апеляційну скаргу відхилити.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_4 – адвоката Цюпки О.В., представника ОСОБА_1 – адвоката Цимбала Б.П., дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 є власником квартир АДРЕСА_8 НОМЕР_2 та АДРЕСА_8 2 (т. 1 а.с. 94-97), ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 92-93), а ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_4 (т. АДРЕСА_1 а.с. АДРЕСА_12 ) АДРЕСА_13 АДРЕСА_14 .
ОСОБА_1 на час звернення позивачів до суду був власником квартир АДРЕСА_7 , АДРЕСА_7 та АДРЕСА_9 (т. 1 а.с. 24-26), а з 18 жовтня 2018 року власником квартири АДРЕСА_7 є ОСОБА_6 ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 100-101).
Будівля по АДРЕСА_6 , в якій розташовані квартири позивачів, з 18 вересня 1985 року визнана пам`яткою архітектури місцевого значення «Житловий будинок» (кін. ХІХ ст.) з наданням охоронного номеру 18-См (т. 1 а.с. 16-18).
Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 03 серпня 2004 року № 529 надано дозвіл на будівництво, реконструкцію та капітальний ремонт квартир АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_7 та АДРЕСА_18 (т. 1 а.с. 19, 20).
12 травня 2010 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області отримано повідомлення від замовника ОСОБА_1 про початок виконання будівельних робіт, на які не вимагається дозвіл на об`єкт «Реконструкція житлового будинку шляхом надбудови мансардного поверху по АДРЕСА_6 , а 25 жовтня 2011 року Інспекцією зареєстровано та перевірено декларацію про готовність об`єкта до експлуатації (т. 1 а.с. 108, 109-111).
Технічна документація із землеустрою щодо надання земельної ділянки у дворі будинку АДРЕСА_6 не реєструвалась (т. 1 а.с. 139).
Згідно з висновком № 1028 експертного будівельно-технічного дослідження від 31 липня 2018 року новозбудовані (реконструйовані) будівлі, що збудовані на місці та/або в результаті реконструкції будівель, що позначені на плані від 07 вересня 2010 року земельної ділянки по АДРЕСА_6 під літ. «В-ІІ», «В-І», «Г-І», «Е», «Д-2», «З» не відповідають вимогам будівельних, санітарних та протипожежних норм, які наведені в п. 3.13, 3.14, 3.11, 8.56 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». В разі відсутності інженерних вишукувань та інструментального обстеження об`єктів, розроблення і затвердження проектної документації на реконструкцію квартир АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 у будинку літ. «Б-II» та погодження історико-архітектурного обґрунтування з Центральним органом охорони культурної спадщини порушуються вимоги, викладені в п. 4.1 ДБН А.2.2-3-2012 (т. 1 а.с. 27-35).
З викладеного вище вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 у період з 12 травня 2010 року по 17 жовтня 2011 року було здійснено надбудову мансардного поверху житлового будинку літ. «Д-ІІ» по АДРЕСА_6 Суми та прибудову до цього ж житлового будинку на першому поверсі. Внаслідок здійсненого будівництва мансардного поверху надбудовано три двокімнатні квартири: АДРЕСА_7 , АДРЕСА_7 та АДРЕСА_7 , а також здійснено добудову квартири АДРЕСА_7 на першому поверсі.
Експертним будівельно-технічним дослідженням від 31 липня 2018 року № 1028 встановлено, що внаслідок проведеної надбудови мансардного поверху висота будинку літ. «Д-ІІ» збільшилась, внаслідок чого рівень освітленості приміщень, розташованих в житловому будинку літ. «А-ІІ», зменшився. Крім того, внаслідок добудови на першому поверсі зменшилась площа внутрішнього двору (т. 1 а.с. 35).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що позивачами не надано належних та допустимих доказів порушення їх прав відповідачами.
Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (ч. 4 ст. 376 та ст. 391 ЦК України).
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вказували, що порушення їх прав, як власників квартир у будинку літ. «А-ІІ», полягає у зменшенні внаслідок здійсненої ОСОБА_1 добудови до будинку літ. «Д-ІІ» площі земельної ділянки внутрішнього двору, а внаслідок здійсненої надбудови мансардного 

поверху зменшився рівень освітленості у приміщеннях заявників, тобто порушено природне освітлення будинку – інсоляція.
Водночас, земельна ділянка, яка використовується як внутрішній двір житлових будинків позивачів та відповідачів, знаходиться у комунальній власності Сумської міської ради, тобто ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є ані користувачами, ані власниками земельної ділянки, тобто їх права на зайняту внаслідок добудови квартири відповідача земельну ділянку не порушені.
Експертне будівельно-технічне дослідження від 31 липня 2018 року № 1028 не містить висновків з приводу порушення природного освітлення належних ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартир внаслідок зведення ОСОБА_1 мансардного поверху. Зокрема, вказаним дослідженням не було встановлено нормативний рівень інсоляції належних кожному з позивачів приміщень, не було предметом дослідження встановлення рівня освітленості квартир заявників, який існував до будівництва мансардного поверху та після.
Позивачі не були позбавлені права заявити клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи на предмет порушення нормативів освітленості їх приміщень (інсоляції) внаслідок надбудови мансардного поверху, проте не скористались таким правом.
Отже, позивачами не доведено порушення їх прав з підстав, наведених ними у позовній заяві.
Доводи апеляційної скарги з приводу документально підтверджених фактів порушень вимог Державних будівельних норм при здійснення надбудови та добудови до житлового будинку є безпідставними, оскільки сам факт здійснення самочинної реконструкції чи перебудови без доведення порушення прав позивачів не є безумовною підставою для зобов`язання відповідачів здійснити знесення новобудов, право власності на які оформлене у встановленому законом порядку.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Решта приведених в апеляційній скарзі доводів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення заявником норм процесуального закону.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Рішення суду першої інстанції не перешкоджає позивачам, кожному окремо, захистити свої права шляхом пред`явлення у встановленому законом порядку позову про приведення самочинно реконструйованої будівлі до попереднього стану з доведенням порушення їх прав такою реконструкцією.
Погоджується колегія суддів апеляційного суду також і з висновками суду першої 

інстанції, наведеними у додатковому рішенні Зарічного районного суду м. Суми від 22 травня 2020 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 3000 грн. витрат на правничу допомогу.
Підставою для скасування вказаного додаткового рішення суду заявник апеляційної скарги вважає порушення судом першої інстанції вимог ч. 9 ст. 83 ЦПК України, оскільки доказів понесення позивачами витрат на правничу допомогу ОСОБА_4 не отримував.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з ч. 9 ст. 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
Представником ОСОБА_8 дотримано вимоги ч. 8 ст. 141 ЦПК України щодо подання доказів понесення ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду та подання до закінчення судових дебатів у справі заяви про надання доказів про понесення таких витрат.
Питання про ухвалення додаткового судового рішення у даній справі суд першої інстанції вперше призначив на 18 березня 2020 року (т. 2 а.с. 169), про що представник позивачів адвокат Цюпка О.В. був повідомлений 10 березня 2020 року (т. 2 а.с. 195), а 17 березня 2020 року адвокат Цюпка О.В. ознайомився з матеріали даної цивільної справи та, зокрема, зробив з них копії (т. 2 а.с. 209), тобто ознайомився з доказами понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, а саме: квитанціями про сплату 14000 грн. (т. 2 а.с. 156), 3500 грн (т. 2 а.с. 157) та Актом приймання – передачі виконаних робіт з надання професійної правничої допомоги (т. 2 а.с. 158).
Зазначене, на думку колегії суддів апеляційного суду, свідчить про обізнаність представника позивача ОСОБА_4 – адвоката Цюпки О.В. з поданими представником відповідача ОСОБА_1 – адвокатом Цимбалом Б.П. доказами про понесені витрати на правничу допомогу, а тому порушень судом першої інстанції вимог ч. 9 ст. 83 ЦПК України при вирішенні питання про ухвалення додаткового рішення колегія суддів не вбачає.
Інших порушень вимог процесуального закону, які можуть бути та є обов`язковою підставою для скасування додаткового судового рішення колегія суддів апеляційного суду не встановила.
Питання про ухвалення додаткового судового рішення вирішено судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 270 ЦПК України з належним повідомленням представника позивачів – адвоката Цюпки О.В. (т. 3 а.с. 35), позивачів ОСОБА_3 (т. 3 а.с. 37), ОСОБА_2 (т. 3 а.с. 38) та ОСОБА_4 (т. 3 а.с. 41).
Заперечень проти суми понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, її складових ОСОБА_4 в суді першої інстанції не заявляв, доводів щодо незаконності стягнення судом саме 3000 грн. витрат на правничу допомогу апеляційна скарга представника ОСОБА_4 – адвоката Цюпки О.В. також не містить.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, додаткове судове рішення про стягнення з ОСОБА_4 3000 грн. витрат за понесену ОСОБА_1 правничу допомогу за вказаних в апеляційній скарзі підстав не може бути скасоване.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову, а також додаткове судове рішення про стягнення у дольовому порядку витрат на правничу допомогу. Підстав для скасування зазначених рішень за доводами апеляційних скарг немає.
Клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Цимбала Б.П. про відшкодування витрат ОСОБА_1 на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 5255 грн підлягає частковому задоволенню. Враховуючи обсяг наданої правової допомоги, час, витрачений адвокатом Цимбал Б.П. на розгляд справи в судовому засіданні, що складає 30 хвилин, обсяг відзиву на апеляційну скаргу, що складає 1 аркуш та, беручи до уваги заперечення представника ОСОБА_4 – адвоката Цюпки О.В., колегія суддів вважає такими, що підлягають відшкодуванню витрати в сумі 2000 грн за рахунок ОСОБА_4 .
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_4 – адвоката Цюпки Олександра Віталійовича залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 лютого 2020 року та додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 травня 2020 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_4 2000 грн на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат на правову допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - В.І.Криворотенко

Судді: О.Ю.Кононенко

О.І.Собина