Справа № 580/612/19 
Номер провадження 22-ц/816/789/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ 
07 травня 2020 року        	м.Суми	

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача – Орлова І.В.,
суддів: Левченко Т.А., Собини О.І.,
учасники справи:
позивач – Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області
відповідач –  ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадженняапеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 15 січня 2020 року (суддя Чхайло О.В.) в цивільній справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської областідо  ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї, - 

в с т а н о в и в :

11 березня 2019 року Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області (далі – Управління) звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 60078,43 гривень надмірно виплаченої державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї. Вимоги позову мотивовані тим, що відповідачу з листопада 2012 року по жовтень 2018 року була призначена та виплачена державна соціальна допомога на загальну суму 60078,43 гривень, на яку він не мав права, оскільки у доданих до заяв про призначення допомоги деклараціях про доходи та майновий стан, окрім задекларованої квартири, він не вказав, тобто приховав, належний йому на праві власності житловий будинок. На думку позивача, відповідач навмисно подавав недостовірну інформацію про майновий стан своєї сім`ї, тобто не декларував належне на праві власності інше житло, тому державна соціальна допомога була виплачена надміру, у добровільному порядку ОСОБА_1 не повернута, чим порушено права Управління.
Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 15 січня 2020 року позов Управління задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління 60078,43 гривень надміру виплаченої державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї та 1921 гривню судового збору.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність рішення Лебединського районного суду Сумської області від 15 січня 2020 року, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. На думку заявника апеляційної скарги, ним подавались достовірні відомості про свій майновий стан, оскільки іншого придатного для проживання житла, крім квартири, у його сім`ї немає, а будинок по АДРЕСА_1 не є жилим, що підтверджено свідками та спеціалістом у судовому засіданні. Зазначає, що Управління мало можливість оглянути на місці належний заявнику будинок, а не приймати рішення внаслідок вибіркової перевірки. Вважає, що суд мав застосувати до спірних правовідносин наслідки пропуску позивачем строку позовної давності.
У відзиві на апеляційну скаргу Управління просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Лебединського районного суду Сумської області від 15 січня 2020 року залишити без змін. При цьому вказує, що належний відповідачу будинок є жилим і у встановленому законом порядку нежилим не визнавався. Також позивач зазначає, що чинним законодавством не передбачений обов`язок органів соціального захисту населення проводити перевірку достовірності даних в момент подання заяви про призначення державної допомоги, як і не встановлено періодичність та черговість таких перевірок.
Відповідно до ч. 1 ст. 369, ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснено без проведення судового засідання і повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 15 січня 2020 рокузазначеним вимогам закону не відповідає.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у період з листопада 2012 року по жовтень 2018 року ОСОБА_1 на підставі поданих ним заяв і декларацій про доходи та майновий стан Управлінням щороку призначалась та виплачувалась державна соціальна допомога як малозабезпеченій сім`ї (а.с. 11-58).
У поданих за вказаний період деклараціях відповідач засвідчував, що крім квартири АДРЕСА_2 , у власності іншого житла він не має.
Всього ОСОБА_1 з 01 листопада 2012 року по 30 жовтня 2018 року було виплачено державної соціальної допомоги на загальну суму 60078,43 гривень (а.с. 64).
07 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Управління із заявою про призначення державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї, до якої додав декларацію про доходи та майновий стан, в якій також засвідчив про відсутність у нього іншого житла, крім квартири (а.с. 59-62).
Актом про проведення перевірки правильності та повноти інформації, що надається заявниками для призначення субсидії та соціальної допомоги, від 07 листопада 2018 року Управлінням встановлено, що ОСОБА_1 не надав інформацію про інше житло (а.с. 64), а саме: будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 44,8 кв.м, яким відповідач володіє з 2005 року (а.с. 63).
Рішенням Управління від 07 листопада 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у наданні державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї з тих підстав, що у володінні сім`ї є більше однієї квартири, загальна площа яких більше норми володіння (а.с. 65).
Згідно розрахунку надміру виплачених коштів соціально допомоги малозабезпеченим сім`ям, які підлягають відшкодуванню, переплата виплаченої ОСОБА_1 допомоги за період з листопада 2012 року по жовтень 2018 рік становить 60078,43 гривень (а.с. 66).
Заявою від 07 листопада 2018 року ОСОБА_1 повідомив Управління про те, що у його власності, крім квартири, також є будинок, зазначивши, що йому не було відомо, що ця обставина впливає на призначення допомоги малозабезпеченій сім`ї. Також заявник просив вирішити питання про повернення надлишково отриманої допомоги у судовому порядку (а.с. 67).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що відповідачу, крім квартири, також належить будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 44,8 кв.м., який ним не був задекларований при зверненні до Управління за призначенням державної соціальної допомоги, тобто суд вважав, що відповідачем були подані недостовірні відомості про майновий стан, а тому ОСОБА_1 не мав права на державну допомогу, а призначена та виплачена допомога підлягає поверненню Управлінню. При цьому, суд вважав недоведеними твердження відповідача та його представника про те, що будинок не є житловим, оскільки у встановленому законом порядку це майно непридатним для проживання не визнавалось.
Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції не погоджується з наступних підстав.
Відповідно до абз. 2 ст. 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям – це щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, який залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї.
Абзацом 4 ч. 1 ст. 7 зазначеного Закону визначено, що державна соціальна допомога не призначається, якщо у власності чи володінні малозабезпеченої сім`ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 квадратний метр на одного члена сім`ї та додатково 10,5 квадратного метра на сім`ю, чи більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму).
Якщо сім`єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення (ч. 4 ст. 7 Закону).
Умови призначення і виплати малозабезпеченим сім`ям державної соціальної допомоги, передбаченої Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», визначено Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям № 250 (далі – Порядок № 250).
Згідно з п. 28 Порядку № 250, якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи соціального захисту населення: визначають обсяг надміру виплачених коштів та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану сім`ї; повідомляють уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення; у разі врахування надміру виплачених коштів при виплаті соціальної допомоги у наступні періоди провадять щомісячні відрахування на підставі своїх рішень у розмірі не більш як 20 відсотків суми, що підлягає виплаті; у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку.
Матеріалами справи підтверджується, що з 2005 року ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 44,8 кв.м, тобто на момент звернення із заявами про призначення і виплату державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї та декларування доходів і майна у власності відповідача знаходились квартира (площею 56,4 кв.м) та будинок (44,8 кв.м), загальна площа яких (101,7 кв.м) перевищували обмеження, встановлене абз. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям».
Правовою підставою для стягнення з відповідача надміру виплаченої компенсації у судовому порядку є норми статей 1212 та 1215 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Наведена норма застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Отже, для застосування положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України у спірних правовідносинах необхідно довести, що виплата державної соціальної допомоги є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату або отримувач допомоги недобросовісно її набув.
При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних сум.
На думку позивача, відповідачем приховано та навмисно подано недостовірні дані про його майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги, внаслідок чого були надміру виплачені кошти.
Однак, колегія суддів апеляційного суду дії ОСОБА_1 щодо недекларування іншого житла, крім квартири, не може розцінювати як навмисне подання недостовірних відомостей чи приховання відомостей, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу, оскільки матеріалами справи підтверджується та підтверджено показами свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також спеціалістом ОСОБА_4 , що належний відповідачу будинок, хоча і має статус житлового, проте відповідач не використовує його за призначенням, а сам будинок до проживання у ньому не придатний, оскільки має напівзруйнований стан (а.с. 108-111).
Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язку, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).
На думку апеляційного суду, відповідачем доведено відсутність у його діях недобросовісної поведінки. Водночас, позивачем не доведено, що ОСОБА_1 виплачено спірну суму державної соціальної допомоги внаслідок зловживання правом на отримання такої допомоги чи приховуванням відповідачем обставин, що впливають на її виплату, тобто не доведено недобросовісне набуття у період з листопада 2012 року по жовтень 2018 року 60078,43 гривень державної допомоги.
Доводи апеляційної скарги про незастосування судом першої інстанції наслідків пропуску позивачем строків позовної давності до заявлених вимог на увагу не заслуговують, оскільки відповідачем відповідне клопотання під час розгляду справи в суді першої інстанції не заявлялось.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення вимог Управління, а тому рішення суду на підставі п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
На підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат підлягає зміні.
Оскільки апеляційний суд відмовляє у задоволенні позову, вимоги апеляційної скарги задовольняються, а відповідач звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, тому з Управління на користь держави підлягає стягненню 2881,50 гривень судового збору за подання відповідачем апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 15 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї у розмірі 60078 гривень 43 копійки відмовити.
Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області (ЄДРПОУ 22977534) на користь держави 2881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) гривень 50 копійок судового збору за апеляційний розгляд справи.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає. Дата складення повного тексту постанови – 07 травня 2020 року.

Суддя-доповідач І.В.Орлов

Судді: Т.А.Левченко

О.І.Собина