ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/3098/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Журавель В.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  28 травня 2020 року                                                                                            м. Київ

          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Пилипенко О. Є., Парінова А. Б., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 14 січня 2020 року) у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Віта-Текс» до Київської митниці ДФС, головного державного інспектора Київської митниці ДФС Денисенка Максима Анатолійовича про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Віта-Текс» звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Віта-Текс» до Київської митниці ДФС, головного державного інспектора Київської митниці ДФС Денисенка Максима Анатолійовича про визнання протиправним та скасування рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA125000/2019/000190/1 від 22 лютого 2019 р.; визнання протиправною бездіяльності головного державного інспектора Київської митниці ДФС Денисенка Максима Анатолійовича, яка полягає в непроведенні в письмовому вигляді консультації між товариством з обмеженою відповідальністю «Віта-Текс» та Київською митницею ДФС відповідно до частин 5, 6 ст. 55 та ч. 4 ст. 57 Митного кодексу України перед винесенням рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA125000/2019/000190/1 від 22 лютого 2019 р.; визнання протиправними дій головного державного інспектора Київської митниці ДФС Денисенка М. А., які полягали у відмові в застосуванні до товару № 1 за Митною декларацією ІМ40ДТ № UA125110/2019/402869 від 19 лютого 2019 р. другорядного методу визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів без урахування прийнятої Київською митницею ДФС ціни договору щодо подібного (аналогічного) товару № 1 за митною декларацією ІМ40ДТ № UA125110/2018/420500 від 23 жовтня 2018 р.; визнання протиправними дій головного державного інспектора Київської митниці ДФС Денисенка М. А., які полягали у відмові в застосуванні до товару № 2 за митною декларацією ІМ40ДТ № UA125110/2019/402869 від 19 лютого 2019 р. другорядного методу визначення митної вартості товару за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів без урахування прийнятої Київської митницею ДФС ціни договору щодо подібного (аналогічного) товару №1 за митною декларацією ІМ40Д № UA125110/2019/400297 від 11 січня 2019 р.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року позов задоволено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач (Київська митниця Держмитслужби) подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд помилково вважає такими, що не відповідають обставинам справи твердження митного органу про те, що надані позивачем документи, які підтверджують митну вартість товару, містять розбіжності та що в них відсутні всі відомості що б підтверджували числові значення складових митної вартості товару, а також що митниця не надала належних доказів.
Апелянт зазначає, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості за МД від 19.02.2019 р. № UA125110/2019/402869 детально розглянуто подані до митного оформлення документи та встановлено, що документи надані не в повному обсязі і містять розбіжності та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зокрема:
1) п. 4.1 договору купівлі-продажу (зовнішньоекономічного договору, контракту) № VT0112-15 від 01.12.2015 р. передбачає оплату за товар протягом 60 днів з дати поставки товару. В п. 4.3 контракту передбачає можливість здійснення попередньої оплати, в інвойсі ж умови та термін оплати за товар не визначені.
2) п. 5.1 контракту передбачає приймання товару по якості та відповідності маркуванню та пакуванню. В інвойсі зазначено, що імпортований товар є стоковим, тобто залежалим на складі, або таким що не відповідає певним якісним вимогам, що в свою чергу впливає на ціну товару.
Інші документи в підтвердження зазначеного відсутні, наданий прайс-лист на сток 2018 року не містить даних щодо дати видачі документу, терміну дії, та містить пропозицію за бажанням покупця виготовити товар іншої щільності, що не вплине на ціну товару, тобто ще не виготовлений пропонується товар наперед вважається стоковим (з якої причини).
3) п. 5.2 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 01.12.2015 р. № VT0112-15 передбачено, що разом з товаром продавець зобов`язаний надати покупцю разом з товаром наступні документи:
- товаросупровідні документи;
- комерційний рахунок (інвойс);
- пакувальний лист;
- копію експортної митної декларації продавця;
- сертифікат про походження товару.
Всупереч вказаному, апелянт зауважує, що експортна митна декларація продавця до митного оформлення не надавалась.
4) в інвойсі від 08.12.2018 р. № SPD18054 зазначено коносамент, який був виставлений тільки 11.12.2018 р., тобто на три дні пізніше дати складання інвойсу.
Всі вищенаведені факти, на думку апелянта, підтверджують ту обставину, що позивачем на момент митного оформлення не підтверджено належним чином, повно, достовірно витрати понесені на транспортування товару на митну територію України.
Апелянт зазначає, що 22.02.2018 р. декларантом надано додаткові документи не в повному обсязі, при цьому надані додатково документи не усувають виявлені розбіжності та не підтверджують об`єктивно та достовірно заявлену митну вартість:
1) Надані видаткові та податкові накладні не дають можливості однозначно ідентифікувати товар і порівняти його з оцінюваним. Наданий лист від продавця № 20190219/01-OUT взято до уваги, однак він має лише інформаційний характер і не може слугувати документом для підтвердження заявленої митної вартості та методу її визначення та даний документ не передбачений ст. 53 МК України.
2) Прайс-лист виробника не містить дати складання документу та терміну його дії. Зазначене, не дає можливості упевнитися в істинності або точності відомостей в документах, поданих до митного оформлення. В першу чергу, при розгляді наданих декларантом каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару митний орган має упевнитись, що інформацію, яка містяться в зазначених документах, можна ідентифікувати з поставкою оцінюваних товарів. Прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців. Згідно загальноприйнятої світової практики прейскурант (прайс-лист) має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обов`язковим зазначенням валюти, передбачені системи знижок, виробника/виробників, умови поставки, умови платежу, термін поставки, характер тари та упаковки, дата його складання або ж число, з якого дані ціни вводяться в дію, термін дії, контактна інформація про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів.
3) Як зазначалось в електронному повідомленні декларанту, в інвойсі № Х180796 вказано, що імпортований товар є стоковим, тобто залежалим на складі, нереалізованим в період попиту, або таким, що не відповідає певним якісним вимогам, що в свою чергу впливає на ціну товару. Інші документи в підтвердження того факту, що товар є стоковим, відсутні.
В частині правомірності проведення консультації апелянт зауважив, що на підставі ч. 4 ст. 57 МК України з декларантом позивача проведено процедуру консультації, що передує застосуванню другорядних методів та проводиться з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статтей 59 та 60 МК України. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Оскільки відповідно до ч. 6 ст. 55 МК України консультація у письмовому вигляді проводиться лише на вимогу декларанта, а такої вимог не було заявлено, то у спірному випадку консультація здійснювалася в усному порядку.
В той же час, апелянт також зазначає, що у матеріалах справи міститься повідомлення митниці до декларанта від 01.03.2019 р., що підтверджується витягом з АСМО Інспектор та у якому міститься наступна інформація: «На Ваше звернення від 22.02.2019 р. № 2102/19-06 щодо надання під час митного оформлення вантажу додаткових документів для підтвердження заявленої декларантом митної вартості товарів за митною декларацією від 19.02.2019 р. № UA125110/2019/402869 та проведення консультації у письмовому вигляді, повідомляємо наступне....».
Надіслане позивачу повідомлення, на думку апелянта, фіксує факт проведення письмової консультації. В повідомленні зазначені розбіжності, неточності та сумніви в достовірності відомостей в наданих документах, що не дають можливості визнати заявлену митну вартість товарів за першим методом. Після отримання зазначеного повідомлення, тобто під час письмової консультації, декларант не надав жодної наявної у нього інформації з метою обрання методу визначення митної вартості товарів іншого, ніж перший.
В частині застосування другорядного методу визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів апелянт зазначив, що товари не можуть вважатись подібними (аналогічними) в розумінні норм ч. 2 та ч. 3 ст. 60 МК України, оскільки мають різні якісні характеристики, різні коди згідно УКТЗЕД, не мають торгової марки, та з огляду на їх «стоковість», неможливо встановити їх репутацію на ринку.
До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив, зареєстрований 30.03.2020 р. за вх. № 11629, у якому позивач повністю підтримує позицію суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Додатково позивач зазначає, що спірний товар був поставлений на склад позивача в день його випуску у вільний обіг апелянтом (18 січня 2019 року) відповідно до прибуткової накладної № ВТ - 0000004 від 18 січня 2019 року, яка наявна в матеріалах адміністративної справи.
Як наслідок, товар підлягав до сплати в силу пункту 4.1 договору до 19 березня 2019 року включно. При цьому, на час митного оформлення спірного товару при наданні відповіді на запит апелянта позивач у своєму листі № 2102/19-06 від 21 лютого 2019 року повідомив апелянту, що інвойс станом на день підписання вищевказаного листа був неоплачений, що і пояснює чому позивач не надав банківських платіжних документів апелянту в силу відсутності таких.
Також позивач зазначає в частині зазначення продавцем номеру коносаменту в інвойсі раніше дати його видачі, що інвойс формується продавцем, який, за інформацією позивача, який резервує у відповідній спеціалізованій системі номер коносаменту для перевезення товарів у контейнері, а відтак наперед знає який номер буде присвоєний системою коносаменту в день його видачі (формування).
Крім того, на думку позивача, вищевказаний аргумент жодним чином не пояснює як він унеможливлює здійснення апелянтом перевірки числового значення складових митної вартості спірного товару.
В частині відомостей про строковість товару, позивач зазначає, що вказана характеристика товару узгоджена між позивачем та продавцем, та таке узгодження підтверджується додатком, інвойсом та листом продавця.
До того ж, як зазначає позивач, Одеська митниця ДФС здійснила огляд спірного товару під час перетину митного кордону України, який був задекларований позивачем у попередній митній декларації ІМ40ЕЕ № UA125000/2019/901688 від 15 січня 2019 року та в графах 31 якої було зазначено те, що спірний товар позивача є стоковим.
За результатами митного огляду Одеська митниця ДФС склала акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA500030/2019/0196 від 17 січня 2019 року, яким підтвердила опис товару.
В частині неврахування митним органом наданої продавцем інформації про ціни на продукцію за період з 01 жовтня 2018 року по 31 грудня 2018 року включно на підставі наданого прайс-листа, позивач вважає, що чинне законодавство не містить обов`язкової форми прайс-листа та кожен виробник та/або продавець товару формує свій прайс-лист відповідно до власної комерційної політики, зазначаючи в ньому ту інформацію, яку він вважає доцільною.
Позивач зауважує, що в розумінні ч. 3 ст. 53 МК України надання прайс-листа ставиться законодавцем у пряму залежність від його наявності у позивача, так само як і надання експортної декларації.
Крім того, позивач не вважає отримане від відповідача повідомлення письмовою консультацією, оскільки таке повідомлення не містить жодної інформації про вибір методу визначення митної вартості спірного товару зі сторони апелянта, тобто носить формальний характер та не може вважатися письмовою консультацією.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, з належними документами, що посвідчують право представників представляти їх інтереси, в судове засідання не з`явилися. 
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 28.05.2020 р. постановлено про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю - доповідача, здійснивщи заміну відповідача правонаступником з Київської митниці ДФС на Київську митницю ДМС, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.
Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, між позивачем (покупець) та SHAOXING CITY JINQIAO TEXTILE CO., LTD (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт від 01.12.2015 р. № VT0112-15, згідно якого продавець зобов`язується передати у власність покупця наступні тканини власного виробництва (товар), а покупець зобов`язується оплатити отриманий від продавця товар на умовах, визначених сторонами в договорі чи/або відповідних додатках до нього: а) тканина змішана; b) тканина 100% поліестер; c) тканина 100% бавовна; d) тканина декоративна; е) інший товар, зазначений у додатках до цього договору.
Контрактом поміж іншого встановлено, що: найменування, вартість і кількість товару може змінюватись відповідно до додатків до договору, які є невід`ємною частиною договору, якщо інше не передбачено цим договором (пункт 1.2). Товар відвантажується морським транспортом на умовах CFR Україна (відповідно до Incoterms 2010), якщо інше не передбачено відповідним додатком до цього договору. При цьому, сторони домовились, що морський порт на митній території України, до якого продавець зобов`язується поставити товар покупцеві, буде узгоджуватись сторонами окремо (пункт 2.1). Сторони домовились, що в ціну товару включається його вартість, упаковка, маркування та доставка (пункт 3.1). Оплата за товар буде здійснюватись шляхом оплати покупцем виставленого інвойсу на товар продавцем протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дня отримання товару покупцем чи його уповноваженим представником на митній території України, якщо інше не передбачено відповідним додатком до цього договору (пункт 4.1). Сторони домовились, що разом з товаром продавець зобов`язується передати вантажоотримувачу товару наступні документи: товаротранспортні документи на товар; комерційний рахунок (інвойс) продавця; пакувальний лист; копію експортної митної декларації продавця; сертифікат походження товару (пункт 5.2). Термін дії договору припиняється після спливу 3 (трьох) років з моменту підписання договору. При цьому, договір продовжує свою дію навіть після припинення терміну його дії щодо невиконаних зобов`язань сторін по цьому договору (пункт 10.5).
Продавцем і покупцем підписано додаткову угоду від 23.11.2018 р. № 2 до контракту від 01.12.2015 р. № VT0112-15, якою пункт 10.5 договору викладено в новій редакції в частині продовження терміну дії договору до 31.12.2021 р., а також викладено в новій редакції пункт 5.2 договору в частині виключення копії експортної митної декларації продавця з переліку документів, які продавець зобов`язаний передати разом з товаром вантажоотримувачу.
Відповідно до підписаного між сторонами додатку від 07 грудня 2018 р. №VT091 до договору, продавець передав у власність позивача, а позивач прийняв та зобов`язався оплатити на умовах додатку наступний товар: a) тканина вибивна, 50% поліестер і 50% бавовна, сток, товарна позиція 55134100 відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі - УКТ ЗЕД), завширшки 220 см, у загальній кількості 6 275 кг, 21 128 метрів погонних, країна виробництва: Китайська Народна Республіка (далі - товар 1); б) тканина вибивна, 100% бавовна, строк, товарна позиція 52085200 відповідно до УКТ ЗЕД, завширшки 220 см, у загальній кількості 18 616 кг, 62 680 метрів погонних, країна виробництва: Китайська Народна Республіка (далі - товар 2).
Загальна вартість товару згідно з пунктами 1-3 додатку та інвойсу № SPD18054 від 08 грудня 2018 р. склала 87118, 50 доларів США. Умови поставки: CFR м. Одеса, Україна (Incoterms 2010). Вантажовідправником товару є Zhejiang Spider Textile Co., Ltd.
15 січня 2019 р. позивач з метою переміщення товару через митний кордон України подав попередню митну декларацію ІМ40ЕЕ № UA125000/2019/901688.
17 січня 2019 р. Одеська митниця ДФС провела митний огляд товару та склала акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA500030/2019/0196, яким підтвердила, зокрема те, що товар позивача є стоковим.
19 лютого 2019 р. позивач подав до Київської митниці ДФС додаткову митну декларацію ІМ40ДТ № UA125110/2019/402869, у графах 31 якої позивачем був зазначений товар 1 та товар 2.
Відповідно до граф 20, 22 митної декларації ІМ40ДТ № UA125110/2019/402869 від 19 лютого 2019 р. загальна митна вартість товару, визначена позивачем за основним методом визначення митної вартості товарів - за ціною договору (контракту), склала 87118, 50 доларів США, а його поставка відбувалася на умовах CFR м. Одеса, Україна.
На підтвердження митної вартості згаданих товарів позивачем до митного оформлення разом з митною декларацією подано наступний перелік документів:
- пакувальний лист продавця на товар від 08 грудня 2018 р.;
- рахунок-фактура № SPD18054 від 08 грудня 2018 р.; 
- коносамент № ZIMUSNH1008797 від 11 грудня 2018 р.; 
- автотранспортна накладна № 15018 від 17 січня 2019 р.;
- сертифікат про походження товару № 18C3306А1848/00027 від 12 грудня 2018 р.;
- акт Одеської митниці ДФС про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA500030/2019/0196 від 17 січня 2019 р.; 
- прайс-лист продавця від 08 грудня 2018 р.; 
- додаток до договору № VT091 від 07 грудня 2018 р.; 
- договір купівлі-продажу (контракт) № VT0112-15 від 01 грудня 2015 р.
Головний державний інспектор за наслідками розгляду поданих документів направив позивачеві електронне повідомлення від 19 лютого 2019 року, у якому зазначив, що за результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості на підставі розгляду поданих разом з митною декларацією документів встановлено, що документи містять розбіжності та невідповідності, що не дає можливості впевнитись в достовірності заявленої митної вартості, зокрема здійснити перевірку числових складових митної вартості товарів.
Керуючись частиною п`ятою статті 54 та частинами другою - третьою статті 53 МК України, у зв`язку з тим, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей щодо ціни, яка сплачена або підлягає сплаті та відомостей, які мають вплив на визначення митної вартості товарів, необхідне подання протягом 10 календарних днів наступних додаткових документів (за наявності): 
- копія митної декларації країни відправлення (із перекладом); 
- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 
- якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, у разі відсутності, банківські документи щодо оплати за раніше поставлені партії ідентичних товарів; 
- виписка з бухгалтерської документації; 
- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 
- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (з обов`язковим відображенням/документальним підтвердженням якісних характеристик товару, які впливають на ціну).
22 лютого 2019 р. на виконання цього запиту позивач направив Київський митниці ДФС додаткові документи разом із супровідним листом № 2102/19-06 від 21 лютого 2019, який отримано о 15 год. 18 хв. 
Позивачем додатково було надано наступні документи:
1) щодо копії митної декларації країни відправлення (із перекладом) - позивач звернув увагу відповідача, що у нього були відсутні станом на день підписання листа копії митної декларації країни відправлення, яка була власністю продавця та який у силу додаткової угоди 2 від 23 листопада 2018 р. не був зобов`язаний надавати такий документ позивачу. Вказав, що приписи частини третьої статті 53 МК України покладають на позивача обов`язок щодо надання копії митної декларації країни відправлення лише за умови її наявності в позивача;
2) щодо каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару - позивач надав відповідачу для ознайомлення на 3 аркушах фотокопії листа продавця № 20190219/01-OUT від 19 лютого 2019 р. та його перекладу.
Позивач звернув увагу відповідача, що в листі продавця є актуальний прайс-лист продавця станом на дату підписання додатку, а також міститься підтвердження продавця, що товар є стоковим, що окрім інвойсу, який є первинним документом бухгалтерського обліку і є достатнім для ідентифікації товару.
Щодо зазначення продавцем номеру коносаменту в інвойсі раніше дати його видачі, то позивач зазначив, що інвойс формується продавцем, який, за інформацією позивача, резервує у відповідній спеціалізованій системі номер коносаменту для перевезення товарів у контейнері, а відтак наперед знає який номер буде присвоєний системою коносаменту в день його видачі (формування).
Окрему увагу позивач звернув на те, що вищевказаний аргумент відповідача жодним чином не пояснює як наявність чи відсутність номеру коносаменту в інвойсі унеможливлюють здійснення відповідачем перевірки числового значення складових митної вартості товару;
3) щодо банківських платіжних документів, позивач повідомив, що інвойс станом на день підписання листа був неоплаченим, а відтак позивач не міг надати витребувані банківські платіжні документи.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У відповідності до ч. 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:
1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;
2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;
3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації. (ч. 2 ст. 52 МК України).
Частиною 2 статті 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
- декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
- зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
- рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
- ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до ч. 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Частиною 4 статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:
- виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;
- довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;
- розрахунок ціни (калькуляцію).
Відповідно до ч. 12 статті 264 МК України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.
Згідно ч. 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
У відповідності до ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні:
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
З огляду на вказані норми колегія суддів підтримує позицію суду першої інстанції щодо того, що каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копії митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, можуть вимагатися від позивача виключно у випадку наявності цих документів у останнього.
Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що обов`язок надання разом з товаросупровідними документами копії експортної декларації продавця було виключено з пункту 5.2 зовнішньоекономічного контракту на підставі додаткової угоди від 23.11.2018 р. № 2.
Щодо доводів апелянта про зазначення в інвойсі номеру коносаменту, що був датований пізніше інвойсу, колегія суддів приймає до уваги доводи позивача щодо того, що законодавчих заборон щодо можливості резервування номерів коносаментів як підстави для коригування митної вартості митне законодавство не містить.
Крім цього, відповідачем не обґрунтовано причинно-наслідкового зв`язку між вказаною обставиною та безпосереднім впливом на ціну товару.
Відтак доводи апеляційної скарги в цій частині також не приймаються колегією суддів в якості належних.
Щодо ненадання декларантом банківських виписок, колегія суддів зауважує, що за умовами п. 4.1 договору купівлі-продажу (зовнішньоекономічного договору, контракту) № VT0112-15 від 01.12.2015 р. передбачено оплату за товар протягом 60 днів з дати поставки товару. В п. 4.3 контракту передбачає можливість здійснення попередньої оплати.
Водночас, на думку колегії суддів, у випадку відступлення від загального правила, яке встановлене сторонами зобов`язання у договорі, можливість здійснення попередньої оплати за товар повинна була бути передбачена окремо, зокрема, інвойсом. У протилежному випадку, за умови застосування загального правила, дублювання відповідних правил інші товаросупровідні документи не потребують.
При цьому, відповідачем, з урахуванням принципу змагальності сторін, жодним чином не доведено приховування позивачем від митного органу інформації щодо факту оплати товару та наявності у нього відповідного документального підтвердження цієї обставини станом на дату направлення додаткових документів на вимогу митного органу, його посадової особи.
Відтак доводи апелянта в цій частині не доводять неможливості визначення ціни товарів.
Щодо віднесення частини поставленого товару до категорії стокового, колегія суддів звертає увагу на доводи апелянта щодо того, що встановлення цієї обставини має суттєвий вплив на ціну товару.
Тобто ця обставина підлягає ретельній перевірці.
Як свідчать матеріали справи, підтвердження приналежності товару до стокового  міститься у листі продавця, а також - в інвойсі.
При цьому, інвойс виконує роль комерційного документу, який надає вартісну, якісну та кількісну характеристику товару.   
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що у документальний спосіб доводи позивача про віднесення частини товару до стокового підтвердужуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.
Додатковим аргументом на користь цієї позиції, на думку колегії суддів, слугує акт Одеської митниці ДФС про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA500030/2019/0196 від 17 січня 2019 р.
Натомість, відповідач, поставивши під сумнів ці обставини, жодним чином не довів, що товар не має ознак стокового.
У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на вказану норму, колегія суддів позбавлена можливості тлумачити відсутність вказаних доказів на користь відповідача. Такі докази тлумачаться на користь позивача.
В частині доводів апелянта про притаманність надісланому відповідачем повідомленню ознак письмової консультації колегія суддів звертає увагу на таке.
Згідно ч. ч. 5, 6 ст. 55 МК України декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.
На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.
В той же час, з наявного в матеріалах справи повідомлення відповідача не вбачається, що ним на підставі наявної інформації обґрунтовано можливість застосування кожного з методів, в тому числі другорядного методу визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.
Натомість, належним чином проведена консультація має наслідки, визначені п. 1 ч. 2   ст. 52 Митного кодексу України, у вигляді заявлення митної вартості, визначеної позивачем самостійно, однак за результатами консультацій з митним органом.
Відповідно, неналежним чином проведена консультація у даному випадку призвела до прийняття відповідачем рішення про коригування митної вартості.
З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що повідомлення відповідача носить формальний характер та не може вважатися письмовою консультацією в розумінні положень МК України.
За таких обставин, незастосування відповідачем другорядного методу, про який просив позивач, також є неправомірним, як вірно зазначив суд першої інстанції. Оскільки відмова у застосуванні такого методу не була обґрунтована відповідачем належним чином як у консультації, про яку просив позивач, так і безпосередньо у рішенні про коригування митної вартості.
В сукупності з вищенаведеним, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст.   229,   308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Віта-Текс» до Київської митниці ДФС, головного державного інспектора Київської митниці ДФС Денисенка Максима Анатолійовича про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправними дій залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                                                   	                   О. О. Беспалов	
Суддя 	                      О. Є. Пилипенко	
Суддя	                 А. Б. Парінов	

(Повний текст постанови складено 28.05.2020 р.)