Ухвала
 
03 червня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 530/12/18-ц
провадження № 61-48942св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Виконавчий комітет Зіньківської міської ради Полтавської області,    третя особа - Територіальне управління Державної судової адміністрації в Полтавській області,
 
розглянув заяву судді Ступак Ольги В`ячеславівни про самовідвід у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Дряниці Ю. В., Кузнєцової О. Ю., Чумак О. В., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Виконавчого комітету Зіньківської міської ради Полтавської області (далі -ВК Зіньківської міської ради), третя особа - Територіальне управління Державної судової адміністрації в Полтавській області (далі - ТУ ДСА в Полтавській області), про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень та зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.
 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що18 липня 2017 року рішенням                     ВК Зіньківської міської ради № 144 йому відмовлено у знятті статусу службового житла із квартири АДРЕСА_1 . Вважає рішення протиправним, оскільки ним порушено право на приватизацію. Відповідно до ордера № 53 серії МР від 13 серпня 2014 року, виданого Зіньківською міською радою Полтавської області йому, як судді Зіньківського районного суду, передано в користування службову квартиру, яка складається з трьох кімнат, площею 69,4 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Після отримання ордера, його сім`я у складі 4 чоловік, заселилася до квартири, де проживає на законних підставах до цього часу. 04 квітня 2017 року позивач звернувся із заявою до міського голови Зіньківської міської ради Полтавської області про виключення квартири із обліку службового житла та її подальшої приватизації. Рішенням ВК Зіньківської міської ради від 14 квітня 2017 року № 75 вирішено звернутися до ТУ ДСА в Полтавській області щодо з`ясування позиції щодо доцільності зняття статусу службового житла з квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка придбана за кошти міського бюджету, враховуючи клопотання ТУ ДСА в Полтавській області                    від 20 травня 2013 року № 04-925 та згідно з ордером від 13 серпня 2014 року             № 53-МР, переданої в користування судді Зіньківського районного суду Полтавської області Дем`янченку С. М. Копію рішення Зіньківська міська рада Полтавської області направила 03 травня 2017 року. Відповідь на звернення від 04 квітня 2017 року Зіньківською міською радою Полтавської області датується 12 липня 2017 року. Фактично, він отримав лист та копію рішення ВК Зіньківської міської ради                   від 29 червня 2017 року № 129 лише 15 липня 2017 року. У листі йшлося про утримання від зняття статусу службового житла щодо вказаної квартири. Зіньківською міською радою Полтавської області фактично не надано відповіді на звернення, а лише реакція та посилання на лист ТУ ДСА в Полтавській області.           17 липня 2017 року він повторно звернувся до Зіньківської міської ради Полтавської області щодо отримання належним чином завіреної копії рішення ВК Зіньківської міської ради про утримання від зняття статусу службового житла щодо квартири.      18 липня 2017 року рішенням ВК Зіньківської міської ради № 144 йому відмовлено у знятті статусу службового житла щодо квартири АДРЕСА_1 . Вважає таке рішення протиправним, оскільки ним порушено його право на приватизацію житла, визначеного Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду»      від 19 червня 1992 року № 2482-XII, а також право на звернення громадян відповідно до Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР та Указу Президента України від 07 лютого 2008 року № 109/2008 «Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування». 
 
Посилаючись на викладене, позивач просив визнати неправомірним та скасувати рішення ВК Зіньківської міської ради від 18 липня 2017 року № 144 «Про утримання від зняття статусу службового житла щодо квартири, розташованої за адресою:       АДРЕСА_1 , зобов`язавши зняти вказану квартиру з обліку статусу службового житла.
 
Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 16 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірним та скасовано рішення ВК Зіньківської міської ради від 18 липня 2017 року № 144 «Про утримання від зняття статусу службового житла щодо квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано ВК Зіньківської міської радизняти з обліку зі статусу службового житла квартиру АДРЕСА_1 . Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до протоколів засідань ВК Зіньківської міської ради від 14 квітня, 29 червня та 18 липня 2017 року питання зняття статусу службового житла зі спірної квартири виносилось на розгляд членів виконкому, проте його обговорення не відображено в протоколі, внаслідок чого, не можливо визначитись із інформацією, яка надавалась доповідачем за цим питанням, хто приймав участь в його обговоренні та які пропозиції вносились. Разом з цим встановлено, що 18 липня 2017 року, при розгляді звернення ОСОБА_1 , за проект рішення, яке приймається як рішення виконавчого комітету проголосувало за - 9 чоловік, проти та утримались - немає.Виходячи з аналізу наданих сторонами доказів та наданих пояснень у судовому засіданні, заява ОСОБА_1 про зняття статусу службового житла з квартири не розглянута по суті і по ній не прийнято конкретне рішення, тому фактично позивачу відмовлено в задоволенні заяви, оскільки статус службового житла зі спірної квартири не був знятий. Протягом всього часу перебування на посаді судді, позивач не отримував іншого житла, крім службового, для постійного проживання разом із членами сім`ї, право на приватизацію теж не використав. Положенням про службове житло Зіньківської міської ради будь-які особливості чи умови приватизації службового житла не передбачено, будь-яких заборон Положення теж не містить. Позивач та члени його сім`ї мають право, гарантоване Конституцією України, на забезпечення житлом для постійного проживання за рахунок коштів місцевого бюджету, яке можливо реалізувати шляхом виключення спірної квартири з числа службових без врахування черговості на отримання житла в загальному порядку. Позивач мав право на правомірні очікування щодо реалізації своїх житлових прав, гарантованих Конституцією та законами України.
 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
 
Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що законом не передбачено право наймача квартири ініціювати вирішення органом місцевого самоврядування питання виключення житлового приміщення з числа службових, а отже, рішення ВК Зіньківської міської ради № 144 від 18 липня 2017 року прийняте органом місцевого самоврядування у межах наданих законом повноважень. Орган місцевого самоврядування, як адміністративний орган, у межах своїх повноважень, прийняв рішення, яким відмовив позивачу у задоволенні вимоги про зняття із квартири статусу службової, а тому зазначене питання не може бути вирішено у судовому порядку, оскільки такі дії суду суперечать принципу дискреційності повноважень органів місцевого самоврядування.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою судді Верховного Суду ОСОБА_2 від 27 грудня 2018 року відкрито провадження у справі, витребувано справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
24 січня 2019 року справа надійшла до суду касаційної інстанції.
 
Рішенням зборів суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду            від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», вирішено здійснити перерозподіл справ, у яких касаційні скарги подані до Верховного Суду у 2017-2018 роках.
 
На підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана судді Ступак О. В.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У грудні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що він працює суддею більше одинадцяти років, і не скористався правом приватизації. При зверненні із вимогою про виключення спірної квартири із числа службових, він мав правомірні очікування на подальшу приватизацію квартири. Положенням про службове житло, затвердженим рішенням 39 сесії Зіньківської міської ради Полтавської області від 13 грудня 2013 року, визначений порядок користування службовими жилими приміщеннями. У розділі 4 вказано, що службове житло, яке придбано міською радою, може бути приватизовано відповідно до чинного законодавства України. Заборони зняття статусу службового житла це Положення не містить. Це рішення органу місцевого самоврядування є чинним і обов`язковим до застосування відповідно до статті 144 Конституції України. 
 
У січні 2019 року ВК Зіньківської міської ради подало відзив на касаційну скаргу у якому зазначено, що Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Тобто, ОСОБА_1 є неналежним позивачем у справі. Звернення        ВК Зіньківської міської ради до ТУ ДСА у Полтавській області щодо виключення квартири із статусу службового, клопотання від ТУ ДСА до моменту прийняття оскаржуваного рішення не надходило. Оскільки ОСОБА_1 працює головою Зіньківського районного суду, згідно з пунктом 56 Переліку категорій працівників, яким може бути надано службове жиле приміщення, затверджений Постановою Ради Міністрів РСР «Про службові житлові приміщення» від 04 лютого 1988 року № 37 повинен бути забезпечений службовим житлом за місцем виконання ним службових обов`язків, потреби в знятті статусу службового з займаної ним квартири виконавчий комітет міської ради не вбачає. Спірна квартира знаходиться на балансі відповідача, то саме до його компетенції належить питання щодо виключення з числа службових за клопотанням відповідного органу, а не за клопотанням наймача чи членів його сім`ї. Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем. 
 
У лютому 2019 року ТУ ДСА у Полтавській області подало відзив на касаційну скаргу.
 
Суддею-доповідачем Ступак О. В. у цій справі заявлено самовідвід.
 
Заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.
 
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК Українисуддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
 
Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК Українипитання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, кожен має право при визначенні його цивільних прав і обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.
 
Згідно із Бангалорськими принципами поведінки суддів, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
 
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, для визначення неупередженості суду належить виходить не тільки з суб`єктивного критерію, але й об`єктивного підходу, який визначає, чи були забезпечені достатні гарантії, аби виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (рішення у справі Ferrantelli et Santangelo).
 
Також у своєму рішенні «Газета Україна-центр» проти України» Європейський суд з прав людини наголошував, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатись на підставі суб`єктивного і об`єктивного критеріїв. У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного. У контексті об`єктивного критерію слід визначити чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо безсторонності суддів. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими, або іншими словами, «правосуддя має не тільки чиниться, також має бути видно, що воно чиниться». На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти в громадськість (пункти 28-32).
 
Презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.
 
Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.
 
Зважаючи на те, що кожна із сторін вправі сподіватися на об`єктивне рішення у справі та коли у стороннього спостерігача не могло б виникнути сумнівів у неупередженості судді та з метою забезпечення справедливого розгляду справи незалежним і безстороннім судом, суддя Ступак О. В. підлягає відводу.
 
Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення заяви судді         Ступак О. В. про самовідвід. 
 
Керуючись статтями 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Заяву судді Ступак Ольги В`ячеславівни про самовідвід задовольнити.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                         О. В. Ступак
 
                                                                                                                           І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                                           Г. І. Усик