ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/4180/17                                                                   Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Арсірій Р.О. 
Кузьменко В.А., Огурцов О.П.
                                                                                                         Суддя-доповідач:Шурко О.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  06 квітня 2020 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                               Шурка О.І.,
суддів                                        Ганечко О.М., Степанюка А.Г.,
при секретарі                               Коцюбі Т.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловська Ганна Олегівна про визнання протиправним та скасування висновку, наказу, та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловська Ганна Олегівна, в якому просило визнати неправомірним та скасувати висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України від 21.12.2016, визнати неправомірним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 15.02.2017 № 314/7, зобов`язати Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України та Міністерство юстиції України розглянути та вирішити скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» вих. № 1991 від 26.09.2016 року з дотриманням вимог чинного законодавства.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано неправомірним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 15.02.2017 року № 314/7, зобов`язано Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України та Міністерство юстиції України розглянути та вирішити скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» вих. № 1991 від 26.09.2016 року з дотриманням вимог чинного законодавства. В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, та прийняте нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині. 
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що на виконання п.п. 9, 10, 11 Порядку № 1128 розгляду скарг, Міністерством юстиції було надіслано Позивачу лист від 28.11.2017, де була зазначена інформація про дату, місце та час засідання Комісії з розгляду скарг, окрім того, на офіційному сайті Міністерства юстиції України було розміщено оголошення про засідання Комісії. Крім того, апелянт стверджує, що рішення про відмову у задоволенні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» від 26 вересня 2016 року № 1991 прийняте з урахуванням обставин, повідомлених в скарзі позивача.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подавав. В суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що він  був повідомлений про розгляд скарги 21.12.2016 шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Міністерства юстиції України, а оскаржувані рішення прийняті відповідачами у зв`язку з порушенням процедури розгляду скарги та не дослідженням обставин, повідомлених в скарзі та наданих документів.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України із скаргою від 26.09.2016 вих. №1991 на дії та рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Г.О., в якій просив повідомити про розгляд останньої шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Міністерства юстиції України та засобами електронної пошти.
За результатами розгляду вказаної скарги, Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України складено висновок від 21.12.2016, яким вирішено відмовити у задоволенні скарги позивача від 26.09.2016 № 1991, у зв`язку з тим, що скарга подана особою, яка не може підтвердити факт порушення її прав у результаті оскаржуваних рішень.
На підставі висновку від 21.12.2016 Міністерства юстиції України прийнято наказ № 314/7 від 15.02.2017, яким відмовлено у задоволенні скарги позивача від 26.09.2016 № 1991, у зв`язку з тим, що скарга подана особою, яка не може підтвердити факт порушення її прав у результаті оскаржуваних рішень.
Вважаючи винесені рішення відповідачів протиправними та такими, що порушують його права, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що відповідачем не надано доказів, які б відповідали вимогам ст. 90 КАС України, та підтверджували факт належного повідомлення зацікавленої сторони про розгляд скарги 21.12.2016, як це передбачено пунктом 9 Порядку №1128, чим позбавлено її можливості подати письмові пояснення по суті скарги. Крім того, відповідачі дійшли висновку про відсутність права позивача на спірні об`єкти нерухомості без дослідження повідомлених в скарзі обставин, а також відсутністю порушеного права позивача оскаржуваними рішеннями.
За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-ІV.
Відповідно до ст. 37 Закону України від 01.07.2004 № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.
Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.
Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити: 1) повне найменування (ім`я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім`я) представника скаржника, якщо скарга подається представником; 2) реквізити рішення державного реєстратора, яке оскаржується; 3) зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, які порушено, на думку скаржника; 4) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 5) відомості про наявність чи відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора та/або внесення відомостей до Державного реєстру прав; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складання скарги.
До скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника у результаті прийняття рішення державним реєстратором (за наявності), а також якщо скарга подається представником скаржника - довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження такого представника, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.
Скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення.
Процедуру розгляду відповідно до законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту, що здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами визначає Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128.
Згідно з п.п. 2, 3, 4 Порядку № 1128 для забезпечення розгляду скарг суб`єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - комісія), положення та склад яких затверджуються Мін`юстом або відповідним територіальним органом.
Розгляд скарг здійснюється за заявою особи, яка вважає, що її права порушено (далі - скаржник), що подається виключно у письмовій формі та повинна містити обов`язкові відомості та документи, що долучаються до скарги, передбачені Законами, а також відомості про бажання скаржника та/або його представника взяти участь у розгляді відповідної скарги по суті та про один із способів, зазначених у пункті 10 цього Порядку, в який скаржник бажає отримати повідомлення про зазначений розгляд.
Така скарга у день її надходження реєструється суб`єктом розгляду скарги відповідно до вимог законодавства з організації діловодства у державних органах.
Відсутність обов`язкових відомостей у скарзі та документів, що долучаються до скарги, передбачених Законами, не є підставою для відмови у її реєстрації.
Розгляд скарг здійснюється у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян» з урахуванням особливостей, передбачених законами, які обраховуються з моменту реєстрації її суб`єктом розгляду скарги.
Пунктом 8 Порядку № 1128 встановлено, що під час розгляду скарги по суті комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб`єкта оскарження, і вирішує: 1) чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення суб`єктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність суб`єкта оскарження; 2) чи було оскаржуване рішення прийнято суб`єктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність суб`єктом оскарження на законних підставах; 3) чи належить задовольнити кожну з вимог скаржника або відмовити в їх задоволенні; 4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у своїй скарзі (зокрема внесення шляхом виправлення технічних помилок у записах реєстрів взамін скасування рішення державного реєстратора); 5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.
Під час розгляду скарги по суті обов`язково запрошується скаржник та/або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб`єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб`єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду (п. 9 Порядку № 1128).
Суб`єкт розгляду скарги своєчасно повідомляє особам, запрошеним до розгляду скарги по суті, про час і місце розгляду скарги в один з таких способів:
1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі);
2) шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мінюсту;
3) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі та/або інших документах, що додаються до скарги) (п. 10 Порядку № 1128).
За результатами розгляду скарги суб`єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу (п. 12 Порядку № 1128).
Відповідно до п.п. 13, 14, 17 Порядку № 1128, якщо у скарзі заявлено дві або більше вимог, комісія надає правову оцінку кожній із них, яка включається до висновку комісії.
Висновок комісії, на підставі якого суб`єктом розгляду скарги приймається рішення про задоволення скарги, обов`язково містить інформацію про те, що: 1) рішення, дії або бездіяльність суб`єкта оскарження не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації; 2) скарга підлягає задоволенню в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням у якій частині) шляхом прийняття суб`єктом розгляду скарги рішень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пунктом 2 частини шостої статті 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».
Копії рішення, прийнятого за результатом розгляду скарги, засвідчені в установленому законодавством порядку, надсилаються скаржнику, суб`єкту оскарження, а також заінтересованим особам, які брали участь у розгляді скарги по суті, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.
Апелянтом зазначено, що з даних Державного реєстру прав, приватним нотаріусом Павловською Г.О. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09 серпня 2016 року № 30858039, прийнятого за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09 серпня 2016 року за № 18043562; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09 серпня 2016 року № 30858580, прийнятого за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09 серпня 2016 року за № 18045146; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, від 09 серпня 2016 року № 30858520  прийнятого за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09 серпня 2016 року № 18043435; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, від 09 серпня 2016 року № 30857261, прийнятого за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09 серпня 2016 року за № 18042990, були перенесені до спеціального розділу Державного реєстру прав вищезгадані записи про іпотеку (реєстраційні номери обтяжень (іпотек) 10779141, 8687945) та обтяження (заборони на нерухоме майно) за реєстраційними номерами 8687737, 10779056) з Єдиного реєстру заборон та Реєстру іпотек та проведено державну реєстрацію припинення зазначених іпотек та обтяжень щодо нежитлових приміщень 1 (№ 113 - кафе, № 114 - магазин, № 115 - офісні приміщення, № XXXXV, № XXXXVI за адресою: Дніпропетровська обл., м.  Дніпропетровськ, проспект Гагаріна, 24) та нежитлових приміщень 2 (вбудовано-прибудовані приміщення загальною площею 1161,5 кв. м за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вул. Малиновського маршала, 14А, приміщення 152, 153) на підставі заочного рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 липня 2016 року у справі № 200/208456/16-ц.
Згідно з ч. 2 ст. 3, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.
Також відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.
Абзацом 2 ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-ІV (у редакції від 01 січня 2016 року, чинній на момент проведення вищезазначених реєстраційних дій) було передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав.
Загальними засадами державної реєстрації прав, визначеними ст. 3 Закону № 1952-ІV, зокрема, передбачалось, що речові права на нерухоме майн (серед яких - іпотека) та їх обтяження, що підлягали державній реєстрації відповідно до Закону № 1952-ІV, виникали з моменту такої реєстрації.
Отже, речові права, зокрема іпотека нерухомого майна, виникають з моменту їх державної реєстрації та припиняються з моменту державної реєстрації їх припинення.
При цьому наслідком припинення іпотеки є припинення взаємних прав і обов`язків сторін іпотечних правовідносин.
Враховуючи наведене, апелянт дійшов висновку, що внесені до Державного реєстру прав записи про припинення іпотеки ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» на нежитлові приміщення 1 та нежитлові приміщення 2 є фактом припинення такого права за скаржником.
Втім, як встановлено судом першої інстанції, ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» в позовних вимогах та у скарзі №1991 зазначало, що в результаті оскаржуваних протиправних реєстраційних дій державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Г.О., що вчинені на підставі правочинів (договорів купівлі - продажу, укладених щодо заставного майна позивача, в період дії процедури санації боржника (ТОВ «МІЛМ» та наявності щодо спірного майна в реєстрі запису щодо заборони відчуження; та підробленого рішення Бабушкінського райсуду) було відчужено предмет іпотеки, що позбавило TOB «ФК «Приватні інвестиції» прав іпотекодержателя та прав забезпеченого кредитора у справі про банкрутство. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача зі скаргою №1991, оскільки як вбачається із заперечень наданих на позовну заяву, змісту висновку від 21.12.2016 та наказу № 314/7 від 15.02.2017, відповідачами за вказаними рішеннями оцінка зазначеним обставинам не надавалась. 
Посилання апелянта на те, що встановити факт порушення прав на нежитлові приміщення  1 та нежитлові приміщення 2 ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» як іпотекодержателя у зв`язку з прийняттям оскаржуваних рішень №№ 30860215, 30860087, 30860616, 30860650, 30975839, 30975113 не вбачається можливим, оскільки на момент їх прийняття у Державному реєстрі прав було зареєстровано припинення іпотеки скаржника, яке останній не оскаржує, не береться судом до уваги, оскільки зазначені обставини апелянт мав можливість викласти в запереченнях на позовну заяву, при цьому, позовні вимоги позивача полягають саме в оскарженні протиправності винесення відповідачами висновку від 21.12.2016 та наказу № 314/7 від 15.02.2017, а не в оскарженні рішень №№ 30860215, 30860087, 30860616, 30860650, 30975839, 30975113 щодо припинення іпотеки ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції».
З огляду на твердження апелянта, що на виконання п.п. 9, 10, 11 Порядку №1128 розгляду скарг, Міністерством юстиції було надіслано позивачу лист від 28.11.2017, де зазначена інформація про дату, місце та час засідання Комісії з розгляду скарг та на офіційному сайті Міністерства юстиції України було розміщено оголошення про засідання Комісії, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідачем не надано доказів, які б відповідали вимогам ст. 90 КАС України та підтверджували факт належного повідомлення зацікавленої сторони про розгляд скарги 21.12.2016.
Зокрема, в матеріалах справи відсутня копія листа від 28.11.2017, що була надіслана позивачу, де зазначена інформація про дату, місце та час засідання Комісії з розгляду скарги позивача, суду не надано роздруківку з власного офіційного веб-сайту Міністерства юстиції України щодо надання інформації про розміщення оголошення про засідання Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, яка містить відомості про розгляд скарги ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», дату та час розміщення вказаного оголошення. 
На переконання колегії суддів, вказане свідчить про те, що позивач не міг дізнатися про час та місце розгляду відповідної скарги, а також надати письмові пояснення по суті скарги, що суперечить вимогам п.п. 9-11 Порядку № 1128.
Суд першої інстанції також дійшов правомірних висновків в частині порушення строків розгляду скарги позивача та направлення рішення за результатами її розгляду, оскільки як вбачається з матеріалів справи, скарга TOB «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26.09.2016 за № 29012-0-33-16, висновок від 2016 складено 21.12.2016, а наказ № 314/7 - 15.02.2017, тобто зі спливом майже п`яти місяців з дати її отримання, в порушення абз. 3 ч. ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
При цьому, посилання апелянта, що Міністерством юстиції України був направлений лист щодо продовження строку для розгляду скарги від 03.11.2016, а 29.11.2016 відбулося перше засідання Комісії на якій вирішили допустити скаргу до розгляду її по суті, колегією суддів не береться до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні копія загаданого листа або інші докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції. 
Також, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання неправомірним та скасування висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України від 21.12.2016, оскільки як вбачається з матеріалів справи, на підставі висновку від 21.12.2016 Міністерством юстиції України був прийнятий наказ № 314/7 від 15.02.2017, яким відмовлено у задоволенні скарги позивача від 26.09.2016 № 1991, втім, висновок від 21.12.2016 не можна вважати актом індивідуальної дії або рішенням суб`єкта владних повноважень, що зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, на відміну від оскаржуваного наказу № 314/7 від 15.02.2017.
З огляду на викладені обставини за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення позивних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», та вбачає правові підстави для визнання неправомірним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 15.02.2017 №  314/7, зобов`язання Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України та Міністерства юстиції України розглянути та вирішити скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» вих. № 1991 від 26.09.2016 з дотриманням вимог чинного законодавства. 
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2019 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Шурко О.І.

Судді:                                                                                          Ганечко О.М.

                                                                                                    Степанюк А.Г.