УХВАЛА

12 березня 2020 року 
Київ
справа №240/3485/19
адміністративне провадження №К/9901/5588/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Гончарової І.А.,
суддів: Олендера І.Я.,  Ханової  Р.Ф., 
перевіривши матеріали касаційної скарги Головного управління ДФС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23.08.2019 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2020 у справі №240/3485/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),
УСТАНОВИВ:
28.02.2020 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДФС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23.08.2019 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2020.
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт відповідача - Головного управління ДФС у Житомирській області (далі - ГУ ДФС у Житомирській області, відповідач), а саме вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-92184-50 від 19.11.2018 у сумі 15819,54 грн.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23.08.2019, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2020, позов задоволено.
Судами попередніх інстанцій встановленою, що ОСОБА_1 є адвокатом з 08.06.2011 відповідно до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1, виданого Житомирською обласною КДКА.
06.07.2017 позивачем до Бердичівської ОДПІ подано заяву про припинення платника податків форми №8-ОПП, оскільки право на заняття адвокатською діяльністю зупинено. Також до Бердичівської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області позивачем подано заяву про зняття з обліку платника єдиного внеску форми № 7-ЄСВ.
19.11.2018 ГУ ДФС у Житомирській області відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-92184-50, в якій вказано, що станом на 31.10.2018 заборгованість зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 становить 15 819,54 грн.
Вирішуючи спір по суті, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що прийняте ГУ ДФС у Житомирській області вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-92184-50 від 19.11.2018 у сумі 15 819,54 грн є протиправною та підлягає скасуванню.
Головне управління ДФС у Житомирській області, не погодившись із судовими рішеннями, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23.08.2019 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2020 у справі №240/3485/19 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, виходячи з наступного.
Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15.12.2017) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведеного законодавства дозволяє зазначити про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктом 2 частиною п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до пункту 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з пунктом 24 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
На час звернення позивача з адміністративним позовом - 20119 рік, відповідно до норм Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі з 01 січня 2019 року встановлено 1921. 
Отже, справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує 192100,00 грн, відносяться до категорії справ незначної складності (за винятком випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України).
З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що предметом позову у справі №240/3485/19 є визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-92184-50 від 19.11.2018 у сумі 15819,54грн.
За таких обставин, з огляду на положення пункту 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23.08.2019 та постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2020 у справі №240/3485/19 не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтею 333 Кодексу адміністративного судочинства України, 
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДФС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23.08.2019 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2020 у справі №240/3485/19 відмовити.
Надіслати особі, яка подала касаційну скаргу, копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                          І. А. Гончарова

Судді                                                                                                              І. Я. Олендер

                                                                                                              Р. Ф. Ханова