ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року	Львів	Справа № 460/2851/18 пров. № А/857/1905/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                  Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.
за участі секретаря судового засідання:           Марцинковської О.М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 
на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року про відстрочення виконання судового рішення (суддя – ОСОБА_2 , час ухвалення – 15:48 год., місце ухвалення – м.Рівне, дата складання повного тексту – 15.11.2019 року), 
в адміністративній справі №460/2851/18 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)», 
про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 

                                           встановив: 

У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)», в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не вжиття заходів для приведення житлових умов у відповідність до вимог чинного законодавства, в період з 21.01.2010р. по 21.11.2018р., які визначають умови відбування покарання засудженим до довічного позбавлення волі; 2) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не вжиття заходів для приведення побутових та санітарно-гігієнічних умов утримання у відповідність до вимог чинного законодавства, в період з 21.01.2010р. по 21.11.2018р., які визначають умови відбування покарання засудженим до довічного позбавлення волі; 3) зобов`язати відповідача протягом чотирьох місяців з дня набрання рішенням законної сили, привести житлові, побутові та санітарно-гігієнічні умови тримання у відповідність до вимог чинного законодавства, які визначають умови відбування покарання засудженим до довічного позбавлення волі. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25.03.2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» щодо не вжиття заходів для приведення житлових умов ОСОБА_1 у відповідність до вимог чинного законодавства в період з 21.01.2010р. по 21.11.2018р., які визначають умови відбування покарання засудженими до довічного позбавлення волі. Визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» щодо не вжиття заходів для приведення побутових та санітарно-гігієнічних умов утримання засудженого ОСОБА_1 у відповідність до вимог чинного законодавства, які визначають умови відбування покарання засудженими до довічного позбавлення волі. Зобов`язано Державну установу «Городищенська виправна колонія (№96)» протягом чотирьох місяців з дня набрання рішенням законної сили, привести побутові та санітарно-гігієнічні умови утримання засудженого ОСОБА_1 у відповідність до вимог чинного законодавства, які визначають умови відбування покарання засудженими до довічного позбавлення волі. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2019 року апеляційну скаргу ДУ «Городищенська виправна колонія (№ 96)» - залишено без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 березня    2019 року в справі № 460/2851/18 – залишено без змін. 
Відповідно до Звіту ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» за №30/16/4698 від 04.11.2019 року, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25.03.2019р. в частині приведення побутових та санітарно-гігієнічні умов утримання засудженого ОСОБА_1 у відповідність до вимог чинного законодавства, які визначають умови відбування покарання засудженими до довічного позбавлення волі, виконано частково. 

22 жовтня 2019 року відповідач ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» звернувся в суд першої інстанції зі заявою про відстрочення виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 березня    2019 року в справі №460/2851/18, в частині зобов`язання ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» протягом чотирьох місяців з дня набрання рішенням законної сили, привести побутові та санітарно-гігієнічні умови утримання засудженого ОСОБА_1 у відповідність до вимог чинного законодавства, які визначають умови відбування покарання засудженими до довічного позбавлення волі, - на строк до 04 листопада 2020 року. 
Заява про відстрочення виконання рішення суду обґрунтована тим, що виділення коштів для проведення капітальних ремонтів об`єктів Установи для приведення житлових,  побутових та санітарно-гігієнічних умов утримання засуджених у відповідність вимогам чинного законодавства, здійснюється із Державного бюджету і прямо не залежить від Установи. Тому, з врахуванням реальності можливих строків щодо виконання вказаних робіт, існує необхідність у відстроченні виконання судового рішення. 
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 13.11.2019 року заяву ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» про відстрочення виконання судового рішення – задоволено частково. Відстрочено Державній установі «Городищенська виправна колонія (№96)» виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28.03.2019р. в адміністративній справі №460/2851/18 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинення певних дій, в частині вчинення дій щодо капітального ремонту гуртожитку №4 з влаштуванням прогулянкових двориків Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» - до 01 квітня 2020 року. 
З цією ухвалою суду першої інстанції від 13.11.2019 року не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена ухвала суду є незаконною, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права,  без повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, не відповідає завданню адміністративного судочинства, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відстрочив виконання судового рішення. Вказує апелянт, що відповідачем Державною установою «Городищенська виправна колонія (№96)» не вживаються заходи щодо виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25.03.2019 року. Починаючи із вересня 2004 року по даний час позивач знаходиться в неналежних побутових та санітарно-гігієнічних умовах утримання засуджених. Така ситуація порушує права позивача, які передбачені нормами національного та міжнародного законодавства. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу суду від 13.11.2019 року про відстрочення виконання рішення суду, та ухвалити нове судове рішення, яким задоволити позовні вимоги у справі №460/2851/18. 
Відповідач Державна установа «Городищенська виправна колонія (№96)» подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 13.11.2019 року залишити без змін. 

У засідання суду апеляційної інстанції учасники справи (їх представники) не з`явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 
Відповідно до статті 313 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість апеляційного розгляду справи у відсутності сторін (їх представників). 
Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково, з урахуванням наступного. 

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. 
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом особи, яке реалізовується в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи до суду з позовом. 
У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах. 
Так, відповідно до ч.1  ст.378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду. 
Частинами 3, 4 ст.378 КАС України встановлено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. 
При цьому, згідно частини 5 статті 378 КАС України, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови. 

Задовольняючи частково заяву відповідача ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» про відстрочення виконання судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що є наявними обставин, які перешкоджають належним чином виконати судове рішення, зокрема, залежність Установи від виділення коштів на проведення капітальних ремонтів. 
Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового відстрочення виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25.03.2019 року в адміністративній справі №460/2851/18, з врахуванням наступного. 

Як уже було вказано вище, суд може відстрочити або розстрочити виконання рішення лише за наявності для цього конкретних підстав та обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. 
При цьому, суд повинен враховувати ступінь вини відповідача у виникненні спору. 
Наявність матеріального становища може бути враховано судом лише щодо фізичної особи. 
Можуть бути судом також враховані надзвичайні події, які впливають на процес виконання судового рішення. 
Отже, відстрочка чи розстрочка виконання судового рішення може застосовуватись лише у виняткових випадках, за наявності належних доказів на підтвердження існування конкретних обставин, що ускладнюють виконання судового рішення. 

Суд апеляційної інстанції враховує, що із матеріалів справи №460/2851/18 та із змісту судових рішень по цій справі видно, що протиправна бездіяльність відповідача ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» щодо не вжиття заходів для приведення житлових, побутових та санітарно-гігієнічних умов тримання засудженого ОСОБА_1 (позивача) в місцях відбування покарання, триває із січня 2010 року, в тому числі така бездіяльність існувала і станом на листопад 2018 року (час звернення позивача до адміністративного суду із відповідним позовом). 
Матеріали адміністративної справи не містять належних доказів того, що відповідачем ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» протягом період із часу звернення позивача до суду по даний час, тобто в період більше 1 року було вчинено реальні та ефективні дії щодо приведення житлових, побутових та санітарно-гігієнічних умов тримання у відповідність до вимог чинного законодавства, які визначають умови відбування покарання засудженим до довічного позбавлення волі. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25.03.2019 року було зобов`язано ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» протягом 4 (чотирьох) місяців з дня набрання рішенням законної сили, привести побутові та санітарно-гігієнічні умови утримання засудженого ОСОБА_1 у відповідність до вимог чинного законодавства, які визначають умови відбування покарання засудженими до довічного позбавлення волі. 
Тобто, рішенням суду уже було встановлено строк – 4 місяці з дня набрання рішенням законної сили, для вчинення відповідачем необхідних дій. 
Це рішення суду від 25.03.2019 року набрало законної сили 04.07.2019 року, згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2019 року про залишення цього рішення без змін. 
Таким чином, являються безпідставними доводи відповідача ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» про необхідність відстрочення виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25.03.2019 року. 

Крім цього, колегія суддів зазначає, що вказаним вище рішенням суду від 25.03.2019 року було зобов`язано відповідача привести побутові та санітарно-гігієнічні умови утримання засудженого ОСОБА_1 у відповідність до вимог чинного законодавства, які визначають умови відбування покарання засудженими до довічного позбавлення волі. Про необхідність проведення капітальних ремонтів об`єктів Установи в цього рішенні суду не ідеться. 
Тому, являються безпідставними твердження відповідача та помилковими висновки суду першої інстанції про необхідність відстрочення виконання судового рішення до моменту отримання Установою грошових коштів із бюджету для здійснення капітальних ремонтів. 

Суд апеляційної інстанції також враховує, що статтею 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення. 
Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. 
Згідно з частинами 2 та 3 статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. 
Таким чином, судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки протилежне суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права. 
У  Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України  зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз.1 пп.3.2 п.3, абз.2 п.4 мотивувальної частини). 
Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Водночас, згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права. 
У пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997р. у справі «Горнсбі проти Греції» Суд зазначив, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Для цілей  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». 
У справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» Європейський суд з прав людини наголошує, що право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні. 
Крім того, відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено пунктом 1 статті 1 Першого протоколу. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вимог Конвенції (рішення у справі «Ромашов проти України»). 
Таким чином, однозначною є позиція Європейського суду про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України. Обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні чи нематеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту. 

Таким чином, з врахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, які мають значення для вирішення питання щодо наявності підстав для відстрочення виконання судового рішення, частково не дотримав норм процесуального права, а тому сформував помилкові висновки про необхідність відстрочення відповідачу виконання судового рішення в адміністративній справі №460/2851/18 на строк до 01 квітня 2020 року. 
Тому, оскаржену ухвалу суду першої інстанції від 13.11.2019 року, згідно статті 317 КАС України, необхідно скасувати і прийняти нову постанову про відмову у задоволенні заяви ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» про відстрочення виконання судового рішення. 
Отже, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 необхідно задоволити частково. 
Керуючись ст.ст.  243,  308,  310,  312,  315,  317,  321,  322,  325, 328, 378 КАС України, суд - 

                                                 постановив: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 –  задоволити частково. 
Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року про відстрочення виконання судового рішення в адміністративній справі №460/2851/18 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії – скасувати та прийняти нову постанову. 
У задоволенні заяви Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» про відстрочення виконання судового рішення в адміністративній справі №460/2851/18 – відмовити повністю. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:	 	В. В. Гуляк 	
Судді:	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль  	
Повний текст постанови складено 05.03.2020 року