УХВАЛА

23 червня 2020 року 
м. Київ

Справа №  916/617/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова    Є.    В. - головуючого, Мачульського Г. М., Кушніра І. В.,

розглянувши касаційну скаргу Южненської міської ради Одеської області на постанову Південно - західного апеляційного господарського суду від 26.02.2020 у справі за позовом Южненської міської ради Одеської області до Фізичної особи-підприємця Горєвої Любові Іванівни про стягнення 290 404,81 грн, за заявою Южненської міської ради Одеської області про заміну сторони виконавчого провадження на підставі статті 334 ГПК України;

та касаційну скаргу Южненської міської ради Одеської області на постанову Південно - західного апеляційного господарського суду від 13.05.2020 у справі за позовом Южненської міської ради Одеської області до Фізичної особи-підприємця Горєвої Любові Іванівни про стягнення 290 404,81 грн, за заявою Южненської міської ради Одеської області про процесуальне правонаступництво на підставі статті 55 ГПК України;

та касаційну скаргу Южненської міської ради Одеської області на постанову Південно - західного апеляційного господарського суду від 13.05.2020 у справі за позовом Южненської міської ради Одеської області до Фізичної особи-підприємця Горєвої Любові Іванівни про стягнення 290 404,81 грн, за скаргою Южненської міської ради Одеської області на дії Южненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області,
ВСТАНОВИВ:

У бересні 2017 року Южненська міська рада Одеської області звернулася до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Горєвої Любові Іванівни про стягнення 290 404,81 грн збитків за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, як власник нежитлової будівлі, яка розташована за адресою: Одеська обл., м. Южне, вул. Приморська, 10 користується земельною ділянкою загальною площею 0,2300 га, яка є комунальною власністю, без правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, що позбавляє позивача права отримувати від цієї земельної ділянки дохід у розмірі орендної плати. 

Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.06.2017 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 203 211,47 грн збитків за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 рішення суду першої інстанції частково скасовано, постановлено нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Стягнуто з відповідача на користь позивача 290 404,81 грн збитків за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів.

01.08.2017 Господарським судом Одеської області видано наказ на виконання постанови Одеського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 у справі №    916/617/17.

15.08.2017 Южненським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - ДВС) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 54517433 про стягнення з Фізичної особи-підприємця Горєвої Любові Іванівни 290 404,81 грн на виконання наказу Господарського суду Одеської області від 01.08.2017 у справі №    916/617/17.

19.11.2019 на підставі положень пункту 3 частини 1 статті 39 та статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" ДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП    № 54517433 у зв`язку зі смертю божника.

06.12.2019 Южненська міська рада Одеської області звернулася до Господарського суду Одеської області з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, згідно з якою заявник просив суд замінити сторону у виконавчому провадженні № 54517433 з Фізичної особи-підприємця Горєвої Любові Іванівни на її правонаступника - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 ).

В обґрунтування заяви Южненська міська рада Одеської області посилалася на те, що у зв`язку зі смертю боржника, заборгованість підлягає стягненню з ОСОБА_1 , яка є спадкоємицею Фізичної особи-підприємця Горєвої Любові Іванівни на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.11.2019 № 2208.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.12.2019 (колегія суддів: Смелянець Г. Є., Літвінов С. В., Невінгловська Ю. М.), залишеною без змін постановою Південно - західного апеляційного господарського суду від 26.02.2020 (колегія суддів: Савицький Я. Ф., Головей В. М., Разюк Г. П.), у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала суд першої інстанції мотивована тим, що суд позбавлений можливості визначення чи перекриває вартість боргів померлого боржника вартість успадкованого ОСОБА_1 майна боржника, а тому, враховуючи приписи статті 1282 ЦК України підстави для заміни сторони у виконавчому провадженні ВП    № 54517433 є недоведеними.

Суд апеляційної інстанції залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, окрім мотивів місцевого господарського суду, відхилив доводи стягувача щодо можливості заміни сторони правонаступником на будь-якій стадії процесу, тобто і при відсутності виконавчого провадження.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що Верховний Суд у постанові від 25.04.2018 у справі № 2-н-148/09 навів висновок про те, що по своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини 5 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник). 
Отже, зазначений висновок Верховного Суду стосується питання щодо заміни кредитора (юридичної особи) поза межами виконавчого провадження у зобов`язанні на підставі відступлення права вимоги.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначив, що у даному випадку посилання апелянта на те, що заміна сторони правонаступником і при відсутності виконавчого провадження є безпідставним.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідно до частини 4 статті 1231 ЦК України майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину. Ця норма перекликається з частиною 1 статті 1282 ЦК України, якою встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. 

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, оцінка спадкового майна при оформленні спадщини не проводилась 

У зв`язку з чим, суд апеляційної інстанцій погодився з місцевим господарським судом, що зазначена обставина позбавляє суд можливості визначити обсяг зобов`язань ОСОБА_1 перед позивачем, які обмежені вартістю цього майна, отриманого останньою у спадок, тому правові підстави для задоволення заяви стягувача відсутні.

У касаційній скарзі Южненська міська рада Одеської області просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

При цьому скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій положень статей 52, 334 ГПК України та наголошує на тому, що обов`язок спадкодавця щодо сплати заборгованості кредиторові, присудженої судом за його життя, не припинився внаслідок його смерті та перейшов до спадкоємця. 

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. 

При цьому ОСОБА_1 наголошує на тому, що пункт 3 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" зобов`язує ДВС закінчити, а не зупинити виконавче провадження, а відповідно до частини 1 статті 40 Закону виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення (пункт 13 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень). ОСОБА_1 стверджує про помилковість посилань скаржника на приписи статті 52 ГПК України, оскільки правонаступництво на підставі цієї норми можливе лише на будь-якій стадії судового процесу, тоді як згідно положень статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Одночасно Южненська міська рада Одеської області звернулася до Верховного Суду з касаційними скаргами на рішення судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні її заяви про процесуальне правонаступництво у справі на підставі статті 55 ГПК України та скарги на дії Южненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, касаційне провадження за якими відкрито 22.06.2020.

Відповідно до вимог частини 1 статті 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником (частина 1 статті 334 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 3 частини 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 1 статті 40 Закону).

Згідно з пунктом 13 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Після заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником виконавець продовжує виконання виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом.

Таким чином, на думку колегії суддів, зазначені норми у разі смерті боржника зобов`язують державного виконавця закінчити виконавче провадження і правонаступництво щодо фізичної особи у даному випадку не допускається. При цьому колегія суддів враховує, що боржник мала статус фізичної особи підприємця, а заява про заміну боржника на її спадкоємицю стосується фізичної особи.

Такого ж висновку дійшла колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12.09.2018 у справі № 190/306/15-ц, зазначивши про те, що врахувавши, що на момент звернення ПАТ "ДТЕК Дніпрообленерго" в особі Криворізького МЦОК до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником, виконавче провадження ВП № 53873982 було закінчене у зв`язку зі смертю боржника, а також беручи до уваги відсутність інформації щодо правонаступників боржника, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про неможливість заміни сторони у виконавчому провадженні.

Разом з тим, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у постанові від 23.01.2019 у справі № 2-2697/11, а також Перша судова палата Касаційного цивільного суду у постанові від 25.05.2019 у справі № 390/2041/17 дійшли іншого висновку зазначивши, що у разі смерті боржника за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника у зобов`язанні.

Крім того, Перша судова палата Касаційного цивільного суду у постанові від 02.04.2020 у справі № 471/162/14-ц навела висновок про те, що у разі смерті боржника, до якого у кредитора існує грошове зобов`язання, за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення заборгованості включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Відповідний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду України від 12.04.2017 у справі № 676/1958/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.02.2019 у справі № 49/157-06. Верховний Суд зазначив, що із матеріалів справи випливає, що у визначені статтею 1281 ЦК України строки стягувач дії щодо заміни сторони правонаступником не вчинив, тому суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що банк не позбавлений як кредитор права пред`явити вимоги до спадкоємців боржника в порядку передбаченому статтями 1281, 1282 ЦК України.

Касаційний господарський суд у постанові від 05.02.2019 у справі № 49/157-06 залишив без змін оскаржувані у справі судові рішення, які мотивовані тим, що на час розгляду заяви ДВС строк, який встановлений частиною 2 статті 1281 ЦК    України і є присічним (преклюзивним), вже сплив, а тому кредитор (стягувач) втратив право заявляти вимоги до спадкоємців боржника. Порушене скаржником "питання переважного застосування норм спеціального Закону України "Про виконавче провадження" та статей 52, 334 ГПК України у питанні заміни померлого боржника - фізичної особи її правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження, перед загальними нормами статті 1281 ЦК    України" - слід визнати некоректним. У даному разі йдеться не про співвідношення згаданих норм як загальної і спеціальної, а про їх сукупне (комплексне) застосування, у системному взаємозв`язку даних норм. 

З наведеного вбачається різність норм матеріального права та висновків касаційних судів під час розгляду заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Водночас згідно положень статті 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частиною 1 статті 326 ГПК України унормовано, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

З метою забезпечення виконання рішення суду у даній справі Южненська міська рада Одеської області звернулася до Господарського суду Одеської області з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні (стаття 334 ГПК України), з заявою про процесуальне правонаступництво (стаття 52 ГПК України) та зі скаргою на дії ДВС.

Таким чином, наявна потреба у визначенні яка саме процесуальна норма забезпечить виконання рішення суду та чи можливе поновлення виконавчого провадження після його закінчення у зв`язку зі смертю боржника.

Положеннями статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" унормовано, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Верховний Суд, зокрема забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом; забезпечує апеляційні та місцеві суди методичною інформацією з питань правозастосування.

Згідно з положеннями частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 3 статті 302 ГПК суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Касаційного цивільного суду у подібних правовідносинах, викладених в перелічених вище та раніше ухвалених постановах Верховного Суду.

Отже, з метою забезпечення правової визначеності та передбачуваності правозастосування, а також враховуючи роль Верховного Суду в системі судоустрою України, передача даної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики судів як господарської так і цивільної юрисдикції.
Зважаючи на викладені вище обставини, керуючись статтями 234, 235, 302, 303, 314 ГПК України Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Справу № 916/617/17 передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    Є. Краснов

Суддя                                                                                                    Г. Мачульський 

Суддя                                                                                                    І. Кушнір