Ухвала
Іменем України 
17 червня 2020 року
м. Київ
Справа № 214/4009/19
Провадження № 51 – 2821 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши заяву засудженого ОСОБА_4 , яка за своїм змістом є касаційною скаргою на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 01 червня 2020 року, 
встановив:
Вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2019 року ОСОБА_4 засуджено за ст. 286 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 ч. 1 п.п. 1, 2 КК України. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2020 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 , прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції та потерпілої                                      ОСОБА_5  залишено без задоволення, а вирок Саксаганського районного суду                м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2019 року щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 червня 2020 року в порядку ст. 380 КПК України відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4  про роз`яснення ухвали Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2020 року.
У заяві засуджений ОСОБА_4 просить змінити ухвалу апеляційного суду від 01 червня 2020 року, зазначивши, що його згідно вироку суду звільнено від відбування додаткового покарання на підставі ст. 75 КК України. 
Проте, заяву подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК України, а тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення її без руху на підставі          ст. 429 ч. 1 КПК України. 
Так, в порушення вимог ст. 427 ч. 2 п. 4 КПК України у заяві (касаційній скарзі) засуджений не зазначає в чому саме, на його думку, полягає незаконність чи необґрунтованість ухвали апеляційного суду, постановленої в порядку ст. 380 КПК України, відповідно до положень ст. 438 ч. 1 КПК України і доводи на обґрунтування цього. 
Так, відповідно до ст. 438 ч. 1 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України). 
У разі потворного звернення засудженому ОСОБА_4 необхідно враховувати вимоги ст. 425 КПК України, скласти відповідну касаційну скаргу, а не «заяву», адресувавши її Касаційному кримінальному суду Верховного Суду.
Вказані недоліки заяви перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Залишення заяви без руху не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК України, у межах строку на касаційне оскарження. 
Керуючись ст. 429 ч. 1 КПК України, Суд
постановив:
Залишити заяву засудженого ОСОБА_4 без руху.
Встановити засудженому ОСОБА_4 п`ятнадцятиденний строк для усунення зазначених недоліків з дня отримання копії ухвали.  
У разі невиконання ухвали заяву буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1 	              ОСОБА_2 	                     ОСОБА_3