УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №292/1519/19 Головуючий у 1-й інст. Рябенька Т. С. 
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.  
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
                       
головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,
       
розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі
цивільну справу №292/1519/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»
на заочне рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 17 січня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Рябенької Т.С. у смт Пулини,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі – АТ КБ «Приватбанк» або банк) звернулося до суду із позовом до  ОСОБА_1 . Просило стягнути заборгованість за кредитним договором від 30 червня 2016 року №б/н у сумі 19 767,18 грн. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 30 червня 2016 року з відповідачем укладена генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт б/н (надалі – генеральна угода). Відповідно до умов угоди відповідач отримала кредит у розмірі 24 667,02 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ОСОБА_2 належно не виконує зобов`язання за правочином, у зв`язку із чим утворилася вищевказана заборгованість, яка складається із: тіла кредиту в сумі 12 303,17 грн., процентів за користування кредитом у сумі 3 527,05 грн. та пені і комісії в сумі 3 936,96 грн. 

Заочним рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 17 січня 2020 року позов банка задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь банка заборгованість за кредитним договором б/н від 30 червня 2016 року в сумі 12 303,17 грн. У стягненні решти суми відмовлено за безпідставністю та вирішено питання судового збору.

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом, Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення в оскарженій частині скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом у сумі 3 527,05 грн. задовольнити у повному обсязі, а в іншій частині рішення залишити без змін. Зазначає, що реструктуризація боргу – це одна з форм реорганізації умов боргу, під час якої боржники і кредитори домовляються про відстрочення виплат заборгованостей за основною сумою кредиту і за відсотками, термін яких повинен наступити в певний період часу, а також про новий графік таких платежів. Уклавши генеральну угоду про реструктуризацію боргу, відповідач зобов`язалася сплатити існуючу заборгованість перед банком на умовах, передбачених угодою. ОСОБА_2 свої зобов`язання за генеральною угодою не виконала. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення процентів за користування кредитом, порушивши положення ст.ст.1048,1054 ЦК України. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернула, суд не мав підстав відмовляти у стягненні процентів за кредитом, оскільки умовами договору передбачено сплату процентів у розмірі 1,083 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Вважає, що суд першої інстанції належним чином не з`ясував умови генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості від 30 червня 2016 року.

ОСОБА_2 надіслала відзив на апеляційну скаргу. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що з 30 вересня 2016 року є військовозобов`язаною особою, про що банку надавалися відповідні довідки. Посилаючись на положення ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», вважає, що банк неправомірно нарахував проценти за користування кредитом. 

Виходячи із засад диспозитивності, суд апеляційної інстанції не перевіряє рішення суду першої інстанції у частинах стягнення тіла кредиту в сумі 12 303,17 грн. та відмови у стягненні пені і комісії в сумі 3 936,96 грн., оскільки зі змісту апеляційної скарги вбачається, що в цих частинах дане рішення не оскаржується.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині, тобто в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом, в межах доводів апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких мотивів.

Відмовляючи у стягненні процентів за користування кредитом у повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що база нарахування процентів за користування кредитом у розмірі 1,083% на місяць, спосіб та строки їх нарахування визначені в Умовах та правилах надання банківських послуг, які відповідачем не підписані та не є складовою частиною кредитного договору.

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися із таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 30 червня 2016 року між Публічним Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н (надалі – генеральна угода), за умовами якої банк надав відповідачу кредит в сумі 24 667,03 грн. на строк 12 місяців із 30 червня 2016 року до 30 червня 2017 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі у обмін на зобов`язання відповідача повернути кредит та сплатити проценти у розмірі 1,083% у місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з «01» до «25» кожного місяця ОСОБА_3 надає банку щомісячний платіж у сумі 2 203,19 грн. на погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, процентів та інших витрат. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 30 червня 2017 року. 

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Про час та місце розгляду справи суд першої інстанції повідомляв відповідача через оголошення на офіційному веб-сайті. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач не заперечує факт підписання нею генеральної угоди, але разом із тим зазначає про те, що починаючи з 30 вересня 2016 року є військовозобов`язаною та продовжує нести військову службу у лавах Збройних Сил України, про що позивач був обізнаний, оскільки вона зверталася до відділення філії АТ КБ «Приватбанк» у м. Українка Обухівського району Київської області та надавала відповідні довідки із цього приводу.

Відповідно до ксерокопії військового квитка та довідок військової частини НОМЕР_1 №№ НОМЕР_2 , що додані до відзиву на апеляційну скаргу, солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 із 30 вересня 2016 року по теперішній час. Як винятковий випадок докази прийняті судом апеляційної інстанції, оскільки відповідач довела неможливість їх подання по суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї (проведений заочний розгляд справи). Крім того, дані обставини мають суттєве значення для законного та справедливого вирішення спору.

Так, Законом України від 20 травня 2014 року №1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 наступного змісту - військовослужбовцям із початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним – з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Згідно з Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року в справі №521/12726/16-ц касаційною інстанцією висловлена правова позиція про те, що в Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває по теперішній час.

Окрім того, Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року №18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року №322/2/7142. Такими документами є військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військом комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів – витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Тобто на вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

Отже, з 30 червня 2016 року (час укладення генеральної угоди) по 29 вересня 2016 року (30 вересня 2016 року відповідач зарахована до списку військової частини) банк правомірно нарахував проценти за користування кредитом за умовами, передбаченими генеральною угодою, яку відповідач підписала та зобов`язалася виконувати, сума яких за цей період склала 480, 48 грн.

Після 30 вересня 2016 року та надалі у банка підстави для нарахування відповідачу процентів за користування кредитом за генеральною угодою за будь-якою ставкою та порядку були відсутні.

Матеріали справи не містять доказів того, що генеральна угода або її окремі частини були б визнані у судовому порядку недійсними, або правочин був розірваний, або банк пред`являв до відповідача вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України про дострокове повернення. 

Зі спливом 30 червня 2017 року у банка припинилося право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитними коштами. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Дана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12. 

Проте із розрахунку заборгованості вбачається, що після 30 червня 2017 року та до 05 листопада 2019 року банк продовжував безпідставно нараховувати проценти за користування неповернутими коштами за процентною ставкою, розмір якої зазначений у генеральній угоді, тобто 1,083% у місяць або 13% річних, із чим апеляційний суд також погодитися не може. 

Отже, належать до стягнення проценти за користування кредитними коштами у сумі 480,48 грн. за період із 01 липня 2016 року по 29 вересня 2016 року. У стягненні решти суми процентів за користування кредитом у сумі 3 046,57 грн. за період із 30 вересня 2016 року по 05 листопада 2019 року відмовляється за безпідставністю з огляду на те, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду проценти за користування кредитом не нараховуються та після спливу визначеного договором строку кредитування (30 червня 2017 року) право банку нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося.

Відповідно до ст.376 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду скасовує рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів у сумі 3 527, 05 грн. та ухвалює в цій частині нове рішення, яким позов банка щодо процентів за користування кредитом задовольняє частково.

Судовий збір, який належало сплатити позивачу за подання апеляційної скарги при оскарженні рішення суду першої інстанції в частині процентів за користування кредитними коштами, покладається на відповідача пропорційно до задоволених вимог в сумі 70,02 грн. в силу приписів ст.141 ЦПК України (3 527,05 грн. х 100 : 19 767,18 грн.=17,84%; (1 921 грн. х 17,84 : 100) = 342,71 грн. х 150% = 514,07 грн.; 480,48 грн. х 100 : 3 527,05 грн. = 13,62%; 514,07 грн. х 13,62 : 100 = 70,02 грн.).

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.367-368,374,376,381-382,384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 17 січня 2020 року в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570; м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) заборгованість за процентами за користування кредитом б/н від 30 червня 2016 року в сумі 480 грн. 48 коп. та 70 грн. 02 коп. судового збору.
У стягненні решти процентів за користування кредитом відмовити за безпідставністю.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: