Постанова
Іменем України
 
26 лютого 2020 року 
м. Київ
 
справа № 369/6415/17
провадження № 61-13425св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Сімоненко В. М.,
суддів: Калараша А. А., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Штелик С. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», 
треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдіна Ірина Георгіївна, Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 листопада 2017 року у складі судді Волчка А. Я. та постанову Апеляційного суду Київської області від 14 лютого               2018 року у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Голуб С. А., Приходька К. П.,
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ 
У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдіна І. Г., Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - Києво-Святошинський РВ ДВС), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Позов мотивовано тим, що 23 березня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіною І. Г. вчинено виконавчий напис № 34, на підставі якого звернуто стягнення на земельну ділянку: кадастровий номер 3222482401:01:008:0024, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1018 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (в тому числі на усі розташовані на земельній ділянці будівлі (споруди), належні на праві власності іпотекодавцю та на об`єкти незавершеного будівництва, незалежно від власника), яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 759588, виданого управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі 22 листопада 2007 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 2007 року № 3801, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 010732900277.
10 травня 2017 року постановою державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС відкрито виконавче провадження № 53730635 про примусове виконання вищезазначеного виконавчого напису.
При вчиненні виконавчого напису нотаріусом допущено порушення постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, зокрема неправильно зазначено його місце реєстрації: АДРЕСА_2 , замість правильного - АДРЕСА_1 .
У виконавчому написі зазначено, що заборгованість за кредитним договором                № 5939465 від 12 грудня 2007 року (в якості забезпечення виконання якого укладено договір іпотеки) становить 35 346, 66 доларів США та 171 468,24 грн, а заборгованість за кредитним договором № 6246334 від 02 квітня 2008 року становить 26 127,94 доларів США. Під час розрахунку заборгованості банком не враховані деякі платежі, що вносились ОСОБА_2 (боржником).
Під час вчинення виконавчого напису нотаріус не звернув уваги, що у розрахунках ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» багато помилок, порушень законодавства про бухгалтерський облік, положень про розрахунково-касове обслуговування, вимог НБУ, що у сукупності призвело до необ`єктивного розрахунку кредитних зобов`язань, що у свою чергу робить вимоги не безспірними, у зв`язку з чим просив суд визнати виконавчий напис від 23 березня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіною І. Г., зареєстровано в реєстрі під № 34 таким, що не підлягає виконанню.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ
Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 14 лютого 2018 року, в позові відмовлено.
Судові рішення мотивовані тим, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, на підтвердження обставин, покладених в основу позову: ані щодо недодержання нотаріусом формальних процедур і факту неподання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, ані щодо неправильності розрахунків заборгованості, зроблених банком. Сама лише суб`єктивна оцінка позивача щодо невідповідності розрахунків банку умовам договорів, не може бути підставою для скасування рішення суду.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
У касаційній скарзі, поданій у березні 2018 року до Верховного Суду,                   ОСОБА_1 ,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
НАДХОДЖЕННЯ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ДО СУДУ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
25 травня 2018 рокуухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою    ОСОБА_1 .
У лютому 2019 року справу передано до Верховного Суду.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 жовтня 2019 року вказану справу призначено судді-доповідачеві                Петрову Є. В.
Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2020року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п`яти суддів.
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 
ДОВОДИ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції безпідставно не розглянуто заяву ОСОБА_4 від 27 жовтня 2017 року про визнання його правонаступником відповідача, а апеляційним судом його апеляційної скарги, та в судовому засіданні не допустили його до участі у справі як правонаступника. Під час засіданні в апеляційному судді  ОСОБА_4 надав усні пояснення як його представник та показав оригінали договорів про відступлення права вимоги, проте колегія їх не досліджувала. 
Судами не враховано, що відповідач відступив право вимоги на суму більше 60 000, 00 доларів США за суму у три рази меншу - 546 176,10 грн, що підтверджується доданою ОСОБА_4 копією платіжного доручення від 05 жовтня 2017 року. При розгляді справи, судами не дано належної оцінки тій обставині, що ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» вже не є кредитором у цій справі та не має прав вимоги до позивача, оскільки право вимоги продав   ОСОБА_4 , який не вважає виконавчий напис нотаріуса таким, що в його інтересах. Крім того, ніякої безспірності у матеріалах, поданих нотаріусу, не було.
АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Заперечення на касаційну скаргу не надходили.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено установлено, що 12 грудня 2007 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 5939465, відповідно до умов якого банк зобов`язувався надати позичальнику кредит у розмірі 40 000,00 доларів США на умовах цього договору, а позичальник зобов`язувався використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит банку в порядку та у строки, обумовлені за цим договором.
За приписами пунктів 2.1.1 та 2.1.1.1 вищезазначеного договору у забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором укладається іпотечний договір земельної ділянки, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; площею 0,1018 га, кадастровий номер: 3222482401:01:008:0024, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 7-9).
02 квітня 2008 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 6246334, відповідно до умов якого банк зобов`язувався надати позичальнику кредит у розмірі                 30 000,00 доларів США на умовах цього договору, а позичальник зобов`язувався використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит банку в порядку та у строки, обумовлені за цим договором.
За приписами пунктів 2.1.1 та 2.1.1.1 вищезазначеного договору у забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором укладається іпотечний договір земельної ділянки, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; площею 0,1018 га, кадастровий номер: 3222482401:01:008:0024, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 13-15).
У майбутньому до вищезазначених кредитних договорів неодноразово укладались додаткові угоди (а. с. 18-29).
12 грудня 2007 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 5939616, відповідно до пункту 1.1 якого, враховуючи зміни передбачені додатковим договором № 7533682 від        02 квітня 2009 року, іпотекою за цим договором забезпечується виконання всіх зобов`язань ОСОБА_2 , що випливають з укладених між ними кредитного договору № 6246334 02 квітня 2008 року (згідно з яким банк зобов`язувався в порядку та на умовах, передбачених кредитним договором, надати                  ОСОБА_2 кредит, а ОСОБА_2 зобов`язалася повернути кредит в розмірі 30 000,00 доларів США, а також сплатити на користь банку проценти за користування кредитом, пені, штрафи, та всі інші суми, передбачені кредитним договором) та кредитного договору № 5939465 від 12 грудня 2007 року (згідно з яким банк зобов`язувався в порядку та на умовах, передбачених кредитним договором, надати ОСОБА_2 кредит, а ОСОБА_2 зобов`язалася повернути кредит в розмірі 40 000,00 доларів США, а також сплатити на користь банку проценти за користування кредитом, пені, штрафи, та всі інші суми, передбачені кредитним договором).
Згідно з пунктами 1.2.1, 1.2.1.1 договору іпотеки предметом іпотеки є земельна ділянка, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; площею 0,1018 га, кадастровий номер: 3222482401:01:008:0024, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 943 146,00 грн.
Відповідно до пункту 4.1 вищезазначеного договору іпотеки № 5939616 іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог з вартості предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця, серед іншого, у разі невиконання чи неналежного виконання основного зобов`язання.
Пунктом 4.2 договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється одним з таких способів за вибором іпотекодержателя: за рішенням суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених цим договором застережень про задоволення вимог іпотекодержателя (а. с. 40-43).
23 березня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіною І. Г. було вчинено виконавчий напис № 34 на підставі якого запропоновано звернути стягнення на земельну ділянку: кадастровий номер 3222482401:01:008:0024 цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площа 0,1018 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (в тому числі на усі розташовані на земельній ділянці будівлі (споруди), належні на праві власності Іпотекодавцю та на об`єкти незавершеного будівництва, незалежно від власника), яка належить ОСОБА_1 (що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в селищі Кіровське, Автономної Республіки Крим, місце роботи невідоме, паспорт: серія  НОМЕР_1 , виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві 2002 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), право власності підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, серія: ЯД № 759588, виданим управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі 22 листопада 2007 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 2007 року № 3801, зареєстрованим в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 010732900277.
За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, запропоновано задовольнити вимоги стягувача у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитних договорів за період з 25.01.2017 року по 15.03.2017 року у загальному розмірі 61 474, 60 дол. США та 174 568,24 грн.
МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ ВЕРХОВНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА
Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
У статті 87 Закону України «Про нотаріат»визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
23 березня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіною І. Г. вчинено виконавчий напис № 34, на підставі якого запропоновано звернути стягнення на земельну ділянку: кадастровий номер 3222482401:01:008:0024 цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1018 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (в тому числі на усі розташовані на земельній ділянці будівлі (споруди), належні на праві власності іпотекодавцю та на об`єкти незавершеного будівництва, незалежно від власника), яка належить ОСОБА_1 , право власності на яку підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, серії ЯД № 759588, виданим управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі 22 листопада 2007 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 2007 року № 3801, зареєстрованим в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 010732900277.
За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, запропоновано задовольнити вимоги стягувача у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитних договорів за період з 25 січня 2017 року до 15 березня 2017 року у загальному розмірі                         61 474, 60 доларів США та 174 568,24 грн (а. с. 81).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, на підтвердження заявлених вимог.
Слід зазначити, що відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом учинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і впорядку, установлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).
За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Захист прав боржника упроцесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19).
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТОМ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Верховний Суд переглядає справи виключно з підстав і в порядку, встановлених ЦПК України, і не має можливості встановлювати обставини, які не були встановлені в рішенні. Оскільки зазначені помилки допущені судом апеляційної інстанції, то справа підлягає направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Апеляційного суду Київської області від 14 лютого 2018 року скасувати.
Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                   В. М. Сімоненко
 
Судді:                                                                                               А. А. Калараш
 
                                                                                                          Є. В. Петров
 
                                                                                                          В. В. Сердюк
 
                                                                                                          С. П. Штелик