ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року	Львів	Справа № 460/1843/19 пров. № А/857/6758/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                                Шинкар Т.І.,
суддів                                                                                   Пліша М.А.,
                                                                                             Судової-Хомюк Н.М.,
секретаря судового засідання                                            Максим Х.Б., 
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Терлич» на рішення Рівненського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Комшелюк Т.О.), ухвалене у письмовому провадженні в м.Рівне 22 квітня 2020 року у справі №460/1843/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Терлич» до Млинівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

06.08.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Терлич» (далі - Товариство) звернулося в суд з позовом до Млинівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області, просило визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 24 липня 2019 року у ВП № 59586759.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2020 року замінено відповідача - Млинівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області правонаступником - Млинівський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2020 року в задоволення позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач вчинив дії, спрямовані на примусове виконання виконавчого документа. Суд першої інстанції вказав, що доказів того, що відповідач станом на 25.07.2019 був обізнаний про виконання позивачем рішення суду в повному обсязі, не надано і судом у даній справі не встановлено, тоді як встановлено, що до відповідача доведено інформацію про виконання боржником рішення суду в повному обсязі лише 29.07.2019, в той час, як 25.07.2019 відповідачем здійснені заходи примусового виконання рішення суду, а тому посилання позивача на добровільне виконання рішення суду є безпідставними. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Товариство подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від         22 квітня 2020 року та постановити нове, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що постанова про стягнення виконавчого збору від 24.07.2019 прийнята за одноосібним рішенням державного виконавця без отримання відповідного доручення керівника вищого органу державної виконавчої служби, тобто з порушенням пункту 4 частини 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження». Скаржник вказує, що оскаржувана постанова винесена після відкриття виконавчого провадження, але до моменту закінчення виконавчого провадження, тобто з порушенням частини 4 статті 27 та частини 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження». Скаржник зазначає, що до 25.07.2019 Товариство повністю і добровільно виконало наказ Господарського суду Рівненської області №918/93/19 від 09.07.2019, про що повідомило державного виконавця під час з`явлення на виклик, проте державний виконавець вимагав підтвердження відповідного виконання від стягувача, який 26.07.2019 таке надав. Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи та прийнято з порушенням норм матеріального права. 
Учасники справи в судове засідання 22.06.2020 не з`явились, явку повноважних представників не забезпечили, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не перешкоджає розгляду справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 09.07.2019 Господарським судом Рівненської області видано Наказ у справі №918/93/19 про примусове виконання рішення, згідно з яким з ТОВ «Терлич» стягнути на користь ТОВ «Волинь-зерно-продукт» 2   700   000 грн. основного боргу, 442   500 грн. – штрафу та 55   339,20 грн. – відшкодування витрат на оплату судового збору.
На підставі заяви ТОВ «Волинь-зерно-продукт» про примусове виконання рішення 18.07.2019 Головним державним виконавцем Млинівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Рівненській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59586759 з примусового виконання наказу Господарського суду Рівненської області №918/93/19 від 09.07.2019 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Терлич» на користь ТОВ «Волинь-зерно-продукт» 2 700 000 грн. – основного збору, 442 500 грн. – штрафу, 55 339,20 грн. – відшкодування витрат на оплату судового збору. 
18.07.2019 Головним державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 150   763,92 грн.
Згідно з викликом державного виконавця від 18.07.2019 №7381 керівника Товариства зобов`язано з`явитись на 24.07.2019 з питань сплати боргу за виконавчим документом – судовий наказ №918/93/19, виданого 09.07.2019.
Листом від 22.07.2019 ТОВ «Волинь-зерно-продукт» повідомило 22.07.2019 Млинівський районний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Рівненській області, що станом на кінець 17 липня 2019 заборгованість складала 807   840 грн., а також штраф 442   500 грн., судовий збір 55   339,20 грн., на кінець дня 18 липня 2019 року заборгованість складала 605   880 грн., штраф – 442   500 грн., судовий збір – 55   339,20 грн., на кінець дня 19 липня 2019 року заборгованість складала 403   920 грн., штраф 442   500 грн., судовий збір – 55   339,20 грн.
На підставі вказаної заяви 24.07.2019 Головним державним виконавцем Млинівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Рівненській області винесено постанову про скасування процесуального документа, якою скасовано постанову про стягнення виконавчого збору від 18.07.2019.
24.07.2019 Головним державним виконавцем Млинівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Рівненській області винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП №59586759 у розмірі 130 567,92 грн.
Вважаючи вказану постанову протиправною, Товариство звернулось із позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови, (далі - Закон №1404-VIII) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною 5 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Статтею 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Отже, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, у якій, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний зазначити суму виконавчого збору, яка підлягає стягненню.
Так, з матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що постанова про стягнення виконавчого збору у розмірі 150   763,92 грн. від 18.07.2019 скасована Головним державним виконавцем Млинівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Рівненській області на підставі заяви Товариства від 22.07.2019, тоді як частиною 3 статті 74 Закону №1404-VIII передбачено можливість скасування постанови або іншого процесуального документа (або їх частину), винесеного у виконавчому провадженні державним виконавцем, якщо такі суперечать вимогам закону, виключно начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень, який водночас вправі зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.
Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.
Таким чином, виносячи одноосібно постанову про скасування процесуального документа від 24.07.2019 та керуючись абзацом 4 частини 3 статті 74 Закону №1404-VIII, головним державним виконавцем порушено законодавчу встановлену процедуру скасування постанови державного виконавця і як наслідок порушено процедуру винесення 24.07.2019 нової постанови про стягнення виконавчого збору ВП №59586759 у розмірі 130 567,92 грн. з покликанням на ст.ст.3, 27, 40 Закону № 1404-VIII.
Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та з метою приведення нормативно-правових актів у відповідність до вимог чинного законодавства, Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень, відповідно до пункту 8 розділу III якої стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження. Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується із суми, яку не було сплачено боржником до відкриття виконавчого провадження.
Розрахунок нарахування виконавчого збору обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Так, згідно з листом ТОВ «Волинь-зерно-продукт» від 26.07.2019 №817 ТОВ «Терлич» станом на 24.07.2019 погасило заборгованість. Вказаний лист отримано головним державним виконавцем 29.07.2019.
29.07.2019 на депозитний рахунок Млинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області надійшли кошти в сумі, достатній для стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.
29.07.2019 відповідачем винесено постанови про зняття арешту з рахунків боржника.
30.07.2019 Головним державним виконавцем Млинівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Рівненській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №59586759, відповідно до якої виконавче провадження з примусового виконання судового наказу №918/93/19 закінчено на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
З матеріалів справи видно, що постанову про арешт коштів боржника у ВП №59586759 винесено відповідачем 25.07.2019, тобто після фактичного добровільного виконання Товариством судового наказу №918/93/19.
Враховуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскільки в межах спірних правовідносин з матеріалів справи встановлено фактичне самостійне виконання Товариством як боржником судового наказу №918/93/19: частково до відкриття виконавчого провадження та в частині несплаченої суми заборгованості до моменту винесення спірної постанови, а тому у державного виконавця не було правових підстав як для винесення  постанови про стягнення виконавчого збору поза межами дня відкриття виконавчого провадження з покликанням на вимоги статті 27 Закону №1404-VIII, так і на визначення його у розмірі без врахування суми заборгованості на день прийняття спірної постанови, а тому така постанова підлягає скасуванню.
Згідно з положеннями статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з положеннями статті 2 КАС України справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин здійснюється з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи не відповідають, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, яким позов слід задовольнити.
Керуючись статтями 230, 241, 243, 287, 308, 310, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Терлич» задовольнити.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2020 року у справі №460/1843/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Терлич» до Млинівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від       24 липня 2019 року у ВП № 59586759.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Млинівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (місцезнаходження: вул.Поліщука, 18, смт.Млинів, Рівненська область, 35100, код ЄДРПОУ 34337386) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Терлич» (місцезнаходження: вул.Народна, 50, смт.Млинів, Рівненська область, 35100, код ЄДРПОУ 36921849) 1 958,52 грн. (тисяча дев`ятсот п`ятдесят вісім гривень п`ятдесят дві копійки) судового збору, сплаченого за подання позовної заяви відповідно до меморіального ордеру №624 від 14.08.2019, та 2 937,78 грн. (дві тисячі дев`ятсот тридцять сім гривень сімдесят вісім копійок) судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги відповідно до платіжного доручення №2269 від 04.06.2020.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Суддя-доповідач	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	М. А. Пліш 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк