Справа № 136/1341/19
Провадження № 22-ц/801/501/2020
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 року	Справа № 136/1341/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого : Копаничук С.Г.
Суддів: Оніщука В.В., Голоти Л.О
учасники справи:
позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;
відповідач: ОСОБА_1 ;
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниці апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Липовецького районного суду від 10.12.2019 року, постановленого в приміщенні того ж суду під головуванням судді Кривенко Д.Т., у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В с т а н о в и в :
16.07.2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказало, що 12.01.2013 року АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали договір № б/н на підставі якого остання отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за вказаним договором у неї виникла заборгованість за кредитом станом на 12.05.2019 року у розмірі 15260,84 грн., з яких: 5070,68 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3006,22 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5793,92 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 187,12 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина); 702,90 грн. - штраф (процентна складова). Просило суд стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість та понесені судові витрати.
Рішенням Липовецького районного суду від 10.12.2019 року у задоволенні позову відмовлено, судові витрати залишено за позивачем.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати й ухвалити нове судове рішення - про задоволення позовних вимог. Зазначило, що суд першої інстанції належним чином не дослідив те, що відповідач заперечень проти позову не подавала, розмір заборгованості не оспорювала, факт укладення договору та отримання кредитних коштів не заперечувала. Вказало, що зміст кредитного договору зафіксовано у декількох документах, а саме анкеті-заяві, Умовах надання банківських послуг, правилах користування платіжною карткою та Тарифах, що свідчить про укладення договору в письмовій формі. Крім того зазначило, що відповідач висловила згоду на оформлення договору, що підтверджується її особистим підписами у Анкеті-заяві, а на підставі укладеного договору отримала кредитну картку НОМЕР_1 з кредитним лімітом 5000 грн., на підтвердження чого, додатком до апеляційної скарги, надало фото відповідача з кредитною карткою в руках. 
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду відповідає не повністю.
Суд першої інстанції встановив, що 12.01.2013 року, ОСОБА_1 виявила намір на отримання кредиту у «ПриватБанк» та підписала заяву № б/н. Вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком Договір про надання банківських послуг. На підставі вказаної заяви позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що документи, додані до матеріалів цивільної справи не містять доказів, які б підтверджували надання можливості ОСОБА_1 , мати доступ до кредитних коштів, зокрема доказів отримання кредитної картки з ПІН-кодом для верифікації в платіжній системі, а підстав вважати, що у відповідача виникли будь - які зобов`язання перед позивачем, у зв`язку з подачею Анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват-Банку, відсутні.
Колегія суддів не може погодитися в повній мірі з таким висновком суду першої інстанції, у зв`язку з наступним.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема виникнення правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.
Разом з тим, позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме додані ним до позову «Умови і правила надання банківських послуг» були надані відповідачеві під час підписання заяви позичальника.
Оскільки «Умови та правила надання банківських послуг», на які посилається позивач не містять підпису позичальника, такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору № б/н від 12.01.2013 року. Це положення узгоджується також із правовою позицією у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року по справі №6-16цс-15.
Також, з матеріалів справи слідує, що договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»), а підставою позову є невиконання кредитних зобов?язань відповідачем, що пов?язані із отриманням ним кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Вирішуючи даний спір, колегія суддів вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності і розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Даний висновок цілком узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду, викладеною у Постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17.
Окрім того, АТ КБ «ПриватБанк» до апеляційної скарги додало нові докази, а саме виписку по рахунку, фото відповідача з карткою в руках, довідку про отриманні кредитної картки, довідку про зміну умов кредитування та виписку про рух коштів за картковим рахунком. Разом тим, колегія суддів не може прийняти та розцінювати його в якості нового доказу, виходячи з вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України. 
Відповідно до вказаної норми, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Заявник апеляційної скарги не надав суду доказів поважності незалежних від нього причин, що перешкоджали подачі вказаної довідки до суду першої інстанції.
За таких обставин, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені та штрафів, а доводи апеляційної скарги в цій частині безпідставні.
Однак, не можна погодитись із висновком суду першої інстанції про відмову у стягненні фактично отриманих ОСОБА_1 коштів (тіла кредиту) та простроченого тіла кредиту, з огляду на таке.
Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Частиною першою статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.
Згідно з вимогами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 599 цього Кодексу передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з положеннями статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання ). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такі самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або ін-ша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Ураховуючи, що фактично отримані та використовувані позичальницею кошти, згідно кредитного договору від 12.01.2013 року, у добровільному порядку позивачу не повернуті, на підставі частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк ( термін ) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, тому останній вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.
Виходячи з вищенаведених норм та доведеності невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором в частині повернення тіла кредиту, суд вважає, що з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту у розмірі 8076,90 грн . В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.
У задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» у частині стягнення заборгованості, що складається з пені за прострочене зобов`язання, пені за несвоєчасність сплати боргу в сумі 100 грн., штрафів ( фіксованої частини та процентної складової ) необхідно відмовити.
Статтею 549 ЦК України визначено поняття неустойки ( штрафу, пені ), якою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Отже нарахування вказаних сум заборгованості, зокрема, визначення умовами договору штрафу у твердій грошовій сумі суперечить нормам чинного законодавства, матеріального права, тому у вигляді, визначеному до стягнення у позовній заяві, задоволенню не підлягають.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, апеляційний суд виходить із такого розрахунку: (1921 грн. - сума судового збору, сплаченого за подання позовної заяви + 2 881,50 грн. - сума судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги) / 15260,84 грн. - ціна позову Х 8076,90 грн. - розмір позовних вимог, який підлягає до задоволення), що становить 2541,75 грн. і підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача.
Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 10.12.2019 року в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту скасувати.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту у розмірі 8076,90 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» понесені судові витрати в розмірі 2541,75 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місце знаходження: вул. Набережна Перемоги 50, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., 49094код ЄДРПОУ 14360570.
Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 .
Головуючий суддя: С.Г. Копаничук
Судді: В.В.Оніщук
Л.О. Голота