ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/738/19  Номер провадження 22-ц/814/1391/20	Головуючий у 1-й інстанції Грузман Т. В.  Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді: Абрамова П.С.,
Суддів: Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І., 
розглянувши в порядку письмового письмовому провадженні в м. Полтаві цивільну справу за позовом  Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за апеляційною скаргою  Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 12 березня 2019 року, ухвалене у період часу з 10:06:11 год. до 10:16:40 год. 12 березня 2020 року під головуванням судді Грузман Т.В., -

В С Т А Н О В И В:
короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

19 липня 2019 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість за відсотками на загальну суму 56554 гривень 20 копійок та судові витрати в сумі 1921,00 грн..
Зазначали, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем був укладений кредитний договір №б/н від 04 липня 2011 року, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 26000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
При укладенні договору позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписані ним Анкета - заява, «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку» складають договір між ОСОБА_1 та банком, що підтверджується його підписом у заяві.
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме, надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.
Взяті на себе зобов`язання позичальник ОСОБА_1 не виконує. Станом на 02 липня 2019 року його заборгованість перед банком складає 56554 грн. 20 коп., з яких: 26351 грн. 99 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 11764 грн. 98 коп. заборгованість простроченим тілом кредиту; 14437 грн. 86 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 830 грн. 12 коп. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штрафу (фіксована частина), 2669 грн. 25 коп. штраф (процентна складова). 

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 12 березня 2020 року позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7218 гривні 54 копійки.
Відмовлено у стягненні з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за простроченим тілом кредиту, пені та штрафу.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 245 грн. 12 коп.
короткий зміст вимог апеляційної скарги :
З даним рішенням не погодився позивач АТ КБ «ПриватБанк» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.
Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.
узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу :

Вказує на те, що спочатку кошти були переведені з однієї картки відповідача на іншу його картку через IVR - меню, та переведені на картки інших фізичних осіб ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) та перераховані кошти на погашення кредитного договору 180722216293841.
IVR - меню - це послуга ПриватБанку, яка дозволяє здійснити будь-який платіж, використовуючи тільки телефон.
Для здійснення платежу між своїми рахунками/картками через IVR - меню клієнту необхідно знати 4 останні цифри номерів карток, між якими здійснюється операція. Оскільки шахраю були відомі номери карток відповідача, за розголошення даних відомостей несе відповідальність тільки ОСОБА_1 .
Також зазначає, що без розголошення з боку ОСОБА_1 -коду своєї картки, номеру своїх карток, інша особа навіть перевипустивши сім-картку або маючи фінансовий телефон клієнта не змогла б ні зайти до Приват24, ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти.
Вважає, що відповідач приховав від суду той факт, що він передав особисту конфіденційну інформацію третім особам, якими в подальшому і було знято кошти з його рахунку.
Вказує на необхідність урахування правової позиції ВСУ у справі №6-71цс15 постанова ід 13 травня 2015 року, яку підтримав Верховний Суд у справах: №564/678/15-ц, №317/2745/16-ц, №564/2153/16-ц та №545/3918/16-ц.
Апелянт зазначає, що у ПриватБанку існує надійна система захисту рахунків клієнтів Банку і без розголошення персональних даних неможливо отримати доступ до рахунку.
Відповідно до п. 2,5 розділу VI Положення №705 користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.
узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду судом апеляційної інстанції.

Відповідач судове рішення не оскаржив.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

встановлені  судом першої інстанції та неоспорені  обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

Судом встановлено, що 04 липня 2011 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про надання кредиту у розмірі 26000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку та приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанк. Відкрито рахунок № НОМЕР_1 .

Станом на 2 липня 2019 року внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість в сумі 7218 гривні 54 копійки , яку місцевий суд стягнув на користь банку.

Суд також встановив, що 22 липня 2018 року  невідома особа з банківського рахунку № НОМЕР_1 без згоди та всупереч волевиявленню ОСОБА_1 заволоділа грошовими коштами у розмірі 26 000 грн. здійснивши ряд незаконних транзакцій. 

Частково задовольняючи позовні вимоги, та ухваливши рішення про задоволення позовних вимог лише в частині заборгованості за тілом кредиту в сумі 7218 гривень 47 копійок, місцевий суд виходив з того, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, повідомив правоохоронні органи про вчинений злочин та позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами. В свою чергу, відповідач регулярно вносить кошти на погашення боргу по кредитній картці, тобто виконує вимоги «Умов та правилам надання банківських послуг» та «Тарифів Банку». З урахування вказаного, підстав для стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту, нарахованої пені та штрафів не вбачається.

Апеляційний суд вважає висновки місцевого суду законними та обґрунтованими. 
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку(стаття 509 ЦК України).
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.
Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.
Згідно з пунктом 2 розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.
Відповідно до пункту 3 розділу 6 Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.
Згідно з пунктом 5 розділу 6 Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.
Пунктами 7, 8 розділу 6 Положення визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Відповідно до пункту 9 розділу 6 Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (пункт 10 розділу 6 Положення).

Місцевий суд дійшов висновку про недоведеність того, що відповідач 22.07.2018 року здійснив спірні транзакції на загальну суму 26600 грн. та що про ці операції відповідача було повідомлено у момент їх вчинення.
Зазначені висновки місцевого суду підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. 
Було встановлено, що 22.07.2018 року невідомі особи заблокували телефонну картку відповідача, використовуючи IVR - меню (це послуга ПриватБанку, яка дозволяє здійснити будь-який платіж, використовуючи тільки телефон)  здійснили ряд незаконних транзакцій. 

22 липня 2018 року ОСОБА_1 побачив на телефоні запис «помилка сім карти». Після чого він з іншого номера зателефонував до оператора мобільного зв`язку «Водафон» та повідомив про проблему, яка виникла у нього з сім-картою. Оператор прийняла його заявку та сказала, що потрібно купити безномерну сім-картку і потім звернутися до сервісного центру «Водафон». ОСОБА_1 виконав сказане, після чого, цього ж дня 22 липня 2018 року його номер був розблокований.

За інформацією ПрАТ «Водафон Україна» від 31.01.2020 року заміна сім-картки по мобільному телефону НОМЕР_2 відбулась через онлайн-чат 22.07.2018 року з 22.07.2018 року з 05-55 год. по 22.07.2018 року до 17.02 год. 

З даних ЄРДР № 12018170280000240 від 05 жовтня 2018 року порушеної за ч.1 ст. 185 КК України вбачається, що 22.07.2018 року невідома особа з банківського рахунку № НОМЕР_1 заволоділа грошовими коштами у розмірі 26 000 грн., які належать ОСОБА_1 .
Зі змісту листа Оржицького ВП ГУНП У Полтавській області від 07.08.2019 року вбачається, що досудововим розслідуванням встановлено, що невідома особа з банківського рахунку № НОМЕР_1 заволоділа грошовими коштами відповідача у розмірі 26000 грн. перерахувавши їх на банківську картку № НОМЕР_3 . У подальшому у результаті отримання тимчасового доступу до інформації щодо руху коштів по рахунку № НОМЕР_3 встановлено, що кошти з рахунку ОСОБА_1 були перераховані на інші рахунки та подальшому зняті у м. Кривий Ріг.
За матеріалами кримінального провадження, встановлено, що 28 вересня 2018 року відповідач звернувся до Оржицького ВП Лубенського ВП ГУНП у Полтавській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення .

У відповідності з вимогами ст.ст. 12, 81 Цивільно процесуального Кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 

Позивачем не надано належних і допустимих доказів у підтвердження того, що відповідач особисто повідомив реквізити та його персональні дані (номер картки; прізвище, ім`я, по батькові; кодове слово; ІПН; номер телефону; останні номери, на які здійснювалися дзвінки та ін.), внаслідок чого невстановлена особа, знаючи дану інформацію, здійснила неправомірний переказ грошей.

Оцінивши докази у справі місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.

Висновки місцевого суду відповідають правовому висновку сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. 

Доводи апелянта щодо неврахування судом позицій Верховного Суду у справах №564/678/15-ц, №317/2745/16-ц, №564/2153/16-ц та №545/3918/16-ц не можуть братися д ваги , оскільки обставини у перелічених справах є відмінними від фактичних обставин справи і містять доведеність факту вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.

Щодо відмови у стягненні штрафних санкцій та пені.
Договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року№ 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII)).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
За таких обставин відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивач дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Із заяви анкети вбачається, що в ній не визначено розміру штрафних санкцій за неналежне виконання грошових зобов`язань .

Умови та правила надання банківських послуг позивачем особисто не підписувалися тому відсутні підстави вважати ці Умови та правила складовою частиною кредитного договору, та, відповідно, здійснювати банком відповідні нарахування та подальше стягнення з відповідача суми процентів за користування кредитними коштами, комісії та штрафів.

Відмова місцевого суду у стягненні щтрафних санкцій за порушення умов договору є законною та обґрунтованою. 

Враховуючи існування у ОСОБА_1 спірної заборгованості за кредитним договором, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість заявленого ПАТ КБ «ПриватБанк» позову в частині стягнення з відповідача лише суми заборгованості за тілом кредиту в розмір 7218 гривень 54 копійок.
Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.
У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 12 березня 2019 року.

Підстави для зміни та розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції не встановлено.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції скарги компенсації не підлягають.
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
        Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.
Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 12 березня 2019 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.
У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя :                                                П.С. Абрамов

Судді:                                                                 С.М. Бондаревська

Л.І. Пилипчук