ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" травня 2020 р.           Справа№ 910/18199/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Дідиченко  М.А.
суддів:            Пономаренка  Є.Ю. 
          Руденко  М.А. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "РВС Банк"
на рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2020 року (повний текст складено 27.02.2020) 
у справі № 910/18199/19 (суддя Смирнова Ю.М.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
до Акціонерного товариства "РВС Банк"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне підприємство "Електрофарфор 2000"
про стягнення 73 362,16 грн.

В  С  Т  А  Н  О  В  И  В:

Короткий зміст первісних позовних вимог

Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "РВС Банк" 73362,16 грн, з яких: 62490,00 грн основного боргу, 7400,98 грн інфляційних втрат та 3471,18 грн 3% річних.
Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем зобов`язань за гарантією №4003-17Т від 01.08.2017.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.02.2020 позов задоволено повністю, стягнуто з Акціонерного товариства "РВС Банк" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 62 490,00 грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 3 471,18 грн., 7 400,98 грн. інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. 00 коп.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач як гарант за виданою ним банківською гарантією, забезпечив саме належне виконання третьою особою зобов`язання з поставки товару за договором, тобто в обсязі, порядку та у строки, встановлені договором поставки, оскільки в гарантії не конкретизовано, яке саме порушення зобов`язання за договором поставки забезпечується.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
          
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "РВС Банк" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2020 року у справі № 910/18199/19 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що вимогу про сплату за гарантією відповідачем було отримано 30.01.2018, у зв`язку з чим така гарантія отримана поза строком дії, отже зобов`язання гаранта перед кредитором припинилися. Крім того, апелянт зазначає, що гарант, у зв`язку з припиненням зобов`язання за договором поставки, відповідно до вимог ч. 3 ст. 565 ЦК України мав законодавчо визначений обов`язок встановити нові обставини, що виникли після видачі гарантії, і лише після повторного звернення ПрАТ «НЕК «Укренерго» - сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/18199/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуючий суддя; судді - Руденко М.А., Пономаренко Є. Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.04.2020 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/18199/19 та роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не заявлено.

Позиції учасників справи

27.04.2020 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

07.08.2017 між Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (покупець) та Приватним підприємством "Електрофарфор 2000" (постачальник) укладено договір поставки №04-1/2190-17 (договір поставки), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю продукцію - по лоту 3 - роз`єднувачі 150 кВ за ціною, з характеристиками (якістю), у порядку та строки, що визначаються у додатку 1 до договору, в інших умовах договору (надалі - продукція), а також надати на свій ризик послуги шеф-монтажу (виконання постачальником організаційно-технічного керівництва під час монтажу продукції у ході її встановлення на об`єкті покупця та нагляду за таким монтажем) за переліком, в обсягах згідно з додатком 1 до договору (надалі - послуги), а покупець зобов`язується здійснити оплату належно поставленої продукції, належно наданої послуги на умовах договору (п.1.1).
Згідно з п.5.1 договору поставки постачальник надає (не пізніше визначеного чинним законодавством України строку) покупцю забезпечення виконання договору у вигляді безумовної і безвідкличної банківської гарантії, оформленої на паперовому носії. Розмір забезпечення виконання договору (розмір банківської гарантії) становить 62940,00 грн.
Умовами п.5.2 договору поставки (з урахуванням додаткової угоди №1 від 04.09.2017) закріплено, що банківська гарантія є чинною від дня її видачі та протягом строку, на який вона видана (строк дії банківської гарантії закінчується через 7 банківських днів після закінчення строку дії договору, в забезпечення якого її видано): 29.01.2018. У разі продовження строку дії договору постачальник зобов`язаний продовжити (в порядку, визначеному згідно з змінами у договорі) строк дії банківської гарантії на строк продовження строку дії договору.
Забезпечення виконання договору (банківська гарантія) не повертається постачальнику у разі невиконання/неналежного виконання постачальником зобов`язань, визначених договором (щодо поставки продукції в повному обсязі та без зауважень покупця). У такому випадку покупець направляє банку-гаранту вимогу платежу за банківською гарантією (п.5.5 договору поставки).
Із метою забезпечення виконання Приватним підприємством "Електрофарфор 2000" (принципал, третя особа) зобов`язань за договором поставки, 01.08.2017 Акціонерне товариство "РВС Банк" (гарант, відповідач) надало на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (бенефіціар, позивач) гарантію виконання зобов`язань №4003-17Г, за якою банк безумовно, тобто за першою вимогою бенефіціара (позивача) без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов, та безвідклично прийняв на себе зобов`язання заплатити позивачу протягом 10 робочих днів з моменту отримання письмової вимоги позивача, передбаченою цією гарантією, грошову суму, що не перевищує 62 940,00 грн у випадку порушення принципалом зобов`язань за договором. 
Ця гарантія набирає чинності з моменту підписання і залишається дійсною до 29.01.2018 та будь-яка вимога стосовно неї повинна бути одержана гарантом у цей період (з урахуванням змін №1 від 14.08.2017 до гарантії).
За змістом п.6.1 договору поставки з урахуванням додаткової угоди №1 від 04.09.2017 та специфікації, що є додатком 1 до договору поставки, постачальник здійснює поставку продукції за адресою Дніпровська ЕС, ПС 330 кВ "Дніпро-Донбас" (Запорізька обл., м.Запоріжжя, вул.Автодорожна, 3-А) відповідно до додатку 1 до договору, інших умов договору, але не пізніше не пізніше 30.11.2017.
Як вбачається з матеріалів справи, 01.12.2017 постачальник - Приватне підприємство "Електрофарфор 2000" здійснив поставку продукції на загальну суму 1 251 600,00 грн, що підтверджується відповідним актом приймання-передачі до договору поставки, підписаним уповноваженими представниками покупця, постачальника та одержувача товару.
У відповідь на претензію позивача від 29.01.2018 №01/3617 Приватне підприємство "Електрофарфор 2000" платіжним дорученням від 15.02.2018 №1004 перерахувало на користь покупця 1251,60 грн штрафних санкцій за прострочення строків постачання продукції за договором поставки №04-1/2190-17 від 07.08.2017.
Внаслідок порушення постачальником - Приватним підприємство "Електрофарфор 2000" своїх зобов`язань за договором поставки, позивач через Акціонерне товариство "Укрексімбанк" звернувся до відповідача з вимогою від 25.01.2018 № 01/3323 щодо сплати грошової суми за гарантією.
Вказана вимога відправлена на адресу відповідача 26.01.2018 та отримана останнім 29.01.2018, що підтверджується наявною в матеріалах справи експресс накладною та листом про підтвердження доставки.
Однак відповідач, листом від 13.02.2018 №194/18-50 (вх.№6937/01 від 16.02.2018) у задоволенні вимоги позивача відмовив, грошові кошти за гарантією не сплатив.
Спір у справі виник внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за гарантією виконання зобов`язань №4003-17Т від 01.08.2017.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Статями 11, 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України гарантія є одним із видів забезпечення зобов`язань.
За умовами ст. 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.
Стаття 560 Цивільного кодексу України вказує, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (беніфіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до ст. 562 Цивільного кодексу України, зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.
Таким чином, у відносинах за гарантією беруть участь три суб`єкти - гарант, беніфеціар та принципал. Забезпечувальна функція гарантії полягає у тому, що вона (гарантія) забезпечує належне виконання принципалом його обов`язку перед беніфеціаром.
Гарантія - це односторонній правочин, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити кредитору-беніфеціару грошову суму відповідно до умов гарантій у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією. Тобто, гарантія створює зобов`язання тільки для гаранта.
Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 639 від 15.12.2004 р.
Відповідно до п. 2 Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою НБУ 15.12.2004 р. № 639 (надалі - Положення) гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант (банк, який надає гарантію на користь бенефіціара) бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (особа, на користь якої надається гарантія) сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.
Згідно з п. 5 розділу 1 Положення банк-гарант може надавати такі види гарантій: платіжні гарантії, гарантії повернення авансового платежу, тендерні гарантії (гарантії забезпечення пропозиції), гарантії виконання, гарантії повернення позики тощо.
Частинами 1, 2, 3 статті 563 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії; вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі, до якої додаються документи, зазначені у гарантії, та вказується, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.
За змістом виданої відповідачем гарантії № 4003-17Г від 01.08.2017 гарант безумовно, тобто за першою вимогою бенефіціара без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов, та безвідклично приймає на себе зобов`язання виплатити бенефіціару протягом 10-ти робочих днів з моменту отримання письмової вимоги бенефіціара, передбаченою цією гарантією, грошову суму у сумі 62  940,00 грн. у випадку порушення принципалом зобов`язань за договором.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У розумінні наведеної норми, яка надає визначення порушення зобов`язання, останнє може бути двох видів. По-перше, це невиконання зобов`язання, яке виникає якщо його сторони взагалі не виконують дій, що складають зміст зобов`язання (не передають річ, не виконують роботи, не надають послуги, не сплачують гроші тощо), або продовжують виконувати дії, від яких вони відповідно до зобов`язання мають утримуватися. По-друге, це неналежне виконання зобов`язання, тобто порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі невідповідності виконання зобов`язання критеріям належності, можна говорити про неналежне виконання, а отже порушення зобов`язання.
За загальними умовами виконання зобов`язання, що містяться у  статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1  статті 526 Цивільного кодексу України).
Права та обов`язки позивача та третьої особи у цій справі виникли на підставі договору поставки № 04-1/2190-17.
Згідно зі статтею 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень  статті 530 Цивільного кодексу України  (стаття 663 Цивільного кодексу України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1  статті 530 Цивільного кодексу України).
Враховуючи те, що своєчасність поставки товару постачальником є критерієм належності виконання зобов`язання з поставки товару, то пропущення постачальником встановленого в договорі строку поставки товару буде свідчити про порушенням зобов`язання з поставки товару.
Таким чином, безпідставними є твердження відповідача про те, що видана ним гарантія не забезпечувала виконання принципалом (боржником) зобов`язання з поставки товару з дотриманням встановлених в договорі поставки строки та не передбачала обов`язок гаранта здійснити виплату за гарантією у випадку виконання принципалом умов договору постави з простроченням.
Здійснивши аналіз змісту виданої відповідачем банківської гарантії у відповідності до положень статей 530, 526, 560, 563, 610, частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України у їх сукупності колегія суддів дійшла до висновку про те, що відповідач як гарант за виданою ним банківською гарантією забезпечив саме належне виконання (без порушень) принципалом негрошового зобов`язання з поставки товару за договором, тобто в обсязі, якості, порядку та у строки, встановлені договором поставки, а не лише виконання боржником (принципалом) зобов`язання з поставки товару у повному обсязі.
Відповідно, за змістом гарантії бенефіціар (кредитор за договором поставки) набуває права вимоги до гаранта у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання боржником, а гарант зобов`язаний сплатити кошти у разі настання гарантійного випадку - порушення принципалом зобов`язань за договором, зокрема і у разі прострочення поставки товару.
За змістом п.6.1 договору поставки з урахуванням додаткової угоди №1 від 04.09.2017 та специфікації, що є додатком 1 до договору поставки, постачальник здійснює поставку продукції за адресою Дніпровська ЕС, ПС 330 кВ "Дніпро-Донбас" (Запорізька обл., м.Запоріжжя, вул.Автодорожна, 3-А) відповідно до додатку 1 до договору, інших умов договору, але не пізніше 30.11.2017.
Як вбачається з матеріалів справи, постачальник поставку товару покупцю здійснив несвоєчасно, поставивши товар 01.12.2017, замість обумовленого договором поставки строку 30.11.2017, внаслідок чого Приватним підприємство "Електрофарфор 2000" сплачено на вимогу позивача 1251,60 грн штрафних санкцій.
Відповідно до частини 1  статті 563 Цивільного кодексу України  у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредитору грошову суму відповідно до умов гарантії.
Врахувавши встановлені обставини, колегія суддів дійшла до висновку, що гарантійний випадок за наданою відповідачем гарантією є таким, що настав, оскільки факт порушення принципалом виконання зобов`язання зі своєчасної поставки товару є доведеним та встановленим, а у відповідача (гаранта) відповідно до частини 1статті 563 Цивільного кодексу України  за вимогою кредитора (бенефіціара) виник обов`язок сплатити позивачу (кредитору) грошову суму відповідно до умов виданої ним гарантії.
Відповідно до  статті 562 Цивільного кодексу України  зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.
Отже, за своєю правовою природою гарантія має автономний (незалежний) характер від основного зобов`язання та відповідно не залежить від обставин припинення основного зобов`язання. У зв`язку з цим виплата гарантом суми, на яку видано гарантію, жодним чином не може зараховуватись в рахунок виконання основного зобов`язання та відповідно впливати на його чинність/припинення. У свою чергу сплата принципалом (постачальником) відповідно до умов договору поставки штрафних санкцій за порушення строків поставки товару не виключає обов`язку гаранта сплатити кредитору грошову суму за гарантією, оскільки сама по собі сплата постачальником штрафних санкцій за договором не усуває факту допущеного порушення зобов`язання та не позбавляє кредитора права на задоволення своїх вимог за рахунок гарантії. Тобто зазначені способи забезпечення виконання зобов`язання (штрафні санкції та гарантія) не є взаємовиключними. 
Згідно з частинами 2-4  статті 563 Цивільного кодексу України  вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.
Відповідно до частини 1  статті 565 Цивільного кодексу України  гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.
Відповідно до змісту гарантії письмова вимога бенефіціара надсилається через банк бенефіціара, має бути підписана належним чином уповноваженою особою бенефіціара, яка має право першого підпису згідно з карткою із зразками підписів бенефіціара.
Жодних інших умов та документів, які мають бути надані до гарантії зміст гарантії не містить.
Колегією суддів встановлено, що вимога позивача (кредитора) до гаранта про сплату грошової суми була надіслана ним у визначеному в гарантії порядку (зокрема через банк бенефіціара), відповідає вимогам, встановлених в гарантії, та отримана відповідачем у строки, встановлені в гарантії.
Твердження апелянта про отримання відповідачем вимоги 30.01.2018 колегією суддів відхиляються, так як не підтверджені належними та допустимими доказами у справі.
Крім того, дані твердження апелянта спростовується наявними в матеріалах справи листами № 01/3326 від 25.01.2018, який надісланий до АТ «Укрексімбанк» (банк бенефіціара), АТ «Укрексімбанк» від 26.01.2018 № 02-00/26 про направлення вимоги за гарантією відповідачу, експресс-накладною № у0048138130 та листом до неї, з яких вбачається, що відповідачем вимогу про виплату гарантії відповідно до її умов було отримано 29.01.2018.
Посилання апелянта на те, що експресс-накладна № у0048138130 не містить переліку документів, що направлялись відповідачу, а тому не може бути належним доказом направлення саме вимоги про виплату гарантії, колегією суддів відхиляються, оскільки апелянтом не доведено, що за вказаною вище накладною банком було отримано інші документи, ніж вимогу про сплату суми за гарантією.
Більш того, відповідач у своїй відповіді на вимогу № 194/18-БТ від 13.02.2018 підтвердив її отримання. 
Посилання апелянта на те, що гарант, у зв`язку з припиненням зобов`язання з поставки, відповідно до вимог ч. 3 ст. 565 ЦК України мав законодавчо визначений обов`язок встановити нові обставини, що виникли після видачі гарантії, і лише після повторного звернення ПрАТ «НЕК «Укренерго» - сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії, колегією суддів відхиляються, оскільки про обставини фактичного виконання третьою особою свого зобов`язання з поставки товару 01.12.2017, замість обумовленого договором поставки строку 30.11.2017, відповідачу було відомо на момент подання вимоги позивачем, що підтверджується відповіддю на вимогу  194/18-БТ від 13.02.2018. 
До того ж, частиною 1 статті 562 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.
А тому, врахувавши факт настання гарантійного випадку за гарантію № 4003-17Г (порушення виконання принципалом зобов`язання з поставки товару у строк, визначений договором) та невиконання відповідачем (гарантом) обов`язку з виплати грошової суми у розмірі 62  940,00 грн за гарантією у встановлені в ній строки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в цій частині.
Вказана вище правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 01.04.2019 у справі № 910/2693/18.
Посилання відповідача на пропущення позивачем строку позовної давності при зверненні з даним позовом до суду було правомірно відхилено судом першої інстанції, оскільки відповідь відповідача №194/18-50 від 13.02.2018 про відмову в задоволенні вимог позивача про виплату гарантії була отримана останнім 16.02.2018, у зв`язку з чим урахуванням положень ст.ст.256, 257 Цивільного кодексу України строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом сплине 16.02.2021.
Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 7 400,98 грн. інфляційних втрат та 3 471,18 грн. 3% процентів річних.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.  
Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.
Колегія суддів, перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, погоджується з ним та вважає його вірним, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних в сумі 3471,18 грн. та інфляційних втрат на суму 7400,98 грн. за загальний період з 01.03.2018 по 31.12.2019. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2020 у справі № 910/18199/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта. 
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П  О  С  Т  А  Н  О  В  И  В  :

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "РВС Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2020 у справі № 910/18199/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2020 у справі № 910/18199/19 залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
4. Матеріали справи № 910/18199/19 повернути до місцевого господарського суду.
         
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            М.А. Дідиченко 

Судді                                                                                Є.Ю. Пономаренко

                                                                                М.А. Руденко