ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

16 червня 2020 року
м. Харків

справа № 621/2440/19
провадження № 22-ц/818/3072/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Кругової С.С., Маміної О.В., 

учасники справи:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач: Фермерське господарство «Альянс»,
відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Аквантель Плюс»,
третя особа: Фермерське господарство «Труд 2012»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Альянс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Аквантель Плюс», третя особа - Фермерське господарство «Труд 2012» про відшкодування збитків, завданих неправомірним збором урожаю соняшника, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 02 березня 2020 року, ухвалене суддею Бородавкою К.П., -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фермерського господарства «Альянс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Аквантель Плюс», третя особа - Фермерське господарство «Труд 2012» про відшкодування збитків, завданих неправомірним збором урожаю соняшника.

В обгрунтування позову зазначає, що 18 жовтня 2004 року йому видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 4,2686 гектарів, кадастровий номер 6323182700:02:003:0039, яка знаходиться на території Медведівської сільської ради Кегичівського району Харківської області. На вказаній земельній ділянці у 2016 році знаходився посів соняшнику урожаю 2016 року, який був скошений, зібраний та вивезений з 01 вересня 2016 року по 10 вересня 2016 року в період виконання ухвали Господарського суду Харківської області на користь ФГ «Альянс» щодо арешту урожаю соняшника на земельних ділянках, які оброблялись фермерським господарством «Труд 2012» та передачі урожаю соняшника на зберігання ТОВ «Аквантель плюс». 
Посилаючись на лист управління статистики щодо середньої врожайності соняшнику в 2016 р. (31,7 центнерів) з гектара, а також довідку управління агропромислового розвитку щодо ціни попиту на соняшник, зазначає, що фактично було скошено 13,23266 тонн соняшника (4,2686 гектарів * 3,1 тонн); вартість скошеного врожаю соняшнику становить 13,23266 тонн*10 450 грн=138 281,30 грн.
За період з 11 вересня 2016 року збитки йому не компенсовані, жодних дій щодо повернення врожаю соняшника відповідачами по справі не вчинено.
Для захисту порушеного права він звернувся до Кегичівської районної державної адміністрації Харківської області з заявою про створення комісії по визначенню розміру збитків, але листом № 01-37/288 від 23 січня 2018 року йому було запропоновано звернутися до Управління контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, оскільки районна державна адміністрація не має таких повноважень. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2018 року, залишеного без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2018 року, його позов про визнання дій Кегичівської райдержадміністрації неправомірними щодо відмові йому в створенні комісії по визначенню розміру збитків та зобов`язання Кегичівську районну державну адміністрацію створити таку комісію - залишено без вдоволення.
На звернення до відділу контролю за використанням та охороною земель у Зачепилівському. Кегичівському, Красноградському, Нововодолазькому, Сахновшанському районах Головного управління Держгеокадастру в Харківській області із заявою про проведення розрахунку розміру збитків, спричинених неправомірним збором урожаю соняшника 2016 року він відповіді не отримав.
Також зазначає, що для захисту свого порушеного права він змушений був звернутись за юридичною допомогою до адвоката. Вартість юридичних послуг становила 10 800 грн, що підтверджується договором. №96/17 від 04 грудня 2017 року про надання юридичних послуг та актом приймання передачі наданих послуг від 21 серпня 2019 року, квитанцією до прибуткового ордеру.

Просить суд стягнути з ФГ «Альянс» та ТОВ «Аквантель Плюс» на свою користь збитки, спричинені неправомірним збором соняшника урожаю 2016 року в сумі 138 281,30грн. 

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 02 березня 2020 року позов  ОСОБА_1 – залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Зміївського районного суду Харківської області від 02 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове про задоволення його позову; вирішити питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі посилається на ті ж самі обставини, що викладені ним у позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу ФГ «Альянс» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 квітня 2020 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного. 

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із доведеності заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР№004518 на праві власності належить земельна ділянка площею 4,2686 гектарів на території Медведівської сільської ради Кегичівського району Харківської області з цільовим призначенням:- для ведення товарного сільського господарського виробництва; кадастровий №6323182700:02:003:0039.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30 серпня 2016 року по справі №922/2815/16 було задоволено заяву ФГ «Альянс» про вжиття заходів забезпечення позову до ФГ «Труд 2012», а саме накладено арешт на майно Боржника – посіви та врожай соняшника 2016 року, що розташований на земельних ділянках сільськогосподарського призначення на території Медведівської сільської ради Кегичівського району Харківської області. 

31 серпня 2016 року ФГ «Альянс» звернулося до відділу ДВС у Новодолазькому районі Харківської області із заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання ухвали Господарського суду Харківської області від 30 серпня 2016 року по справі №922/2815/16.

01 вересня 2016 року старшим державним виконавцем Нововодолазького РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області Луговим В.М. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №52087125, якою накладено арешт на посіви (незібраний врожай) та отриманий врожай соняшника 2016 року (насіння соняшника) ФГ «Труд 2012», що знаходиться на орендованих ФГ «Труд» земельних ділянках та таких земельних ділянках, що перебувають у фактичному користуванні ФГ «Труд 2012», у т.ч. на території Медведівської сільської ради Кегичівського району Харківської області та на території Мелихівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області.

На підставі вказаної постанови державного виконавця, із застосування спеціальної техніки був зібраний врожай соняшника із земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Медведівської сільської ради Кегичівського району та переданий на зберігання ТОВ «Аквантель плюс».

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 116 ЗК України Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно з ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно зі ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що на належній йому земельній ділянці знаходився посів соняшнику урожаю 2016 року, який скошений, зібраний та вивезений з 01 вересня 2016 року по 10 вересня 2016 року в період виконання ухвали Господарського суду Харківської області на користь ФГ «Альянс» щодо арешту урожаю соняшника на земельних ділянках, які оброблялись фермерським господарством «Труд 2012» та передачі урожаю соняшника на зберігання ТОВ «Аквантель плюс».

Вважає, що діями відповідачів йому було спричинено матеріальну шкоду у вигляді не отриманого врожаю, вартість якого згідно його розрахунку становить 138 281,30грн.

Згідно частини 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий аспект захисту права полягає в тому, що згідно зі ст. 19 ЦПК України, загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Апеляційним судом встановлено, що 02 вересня 2016 року до чергової частини Новодолазького ВП від гр. ОСОБА_3 надійшло повідомлення, що невідомі особи косять соняшник на полі, що перебуває в оренді СФГ «Труд 2012» та інших місцевих мешканців с. Медведівка (позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ). Відповідні відомості про кримінальне правопорушення Кегичівським відділенням поліції Сахновщинського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області внесені до ЄРДР 03 вересня 2016 року за №12016220720000296 за ч.5 ст.185 КК України.

Постановою слідчого СВ Кегичівського ВП про визнання потерпілого від 14 січня 2017 року ОСОБА_1 визнано потерпілим в рамках вказаного кримінального провадження №120162207200000296 від 03 вересня 2016 року за ознаками злочину передбаченого ч.5 ст.185 КК України; станом на 05 грудня 2019 року рішення в рамках вказаного кримінального провадження відповідно до ст.284 КПК України не прийнято та перебуває у провадженні (а.с.38-61, 185-186).

З приводу вказаних подій 11 вересня 2016 року депутатом Медведівської сільської ради ОСОБА_6 , за участі свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та власника земельної ділянки ОСОБА_1 складено акт, в якому зазначено, що на земельній ділянці кадастровий №6323182700:02:003:039, площею 4,2686 гектарів, на території Медведівської сільської ради Кегичівського району Харківської області знаходились посіви соняшника, які були скошені; збір урожаю соняшнику на зазначених земельних ділянках проведений повністю, місце зберігання врожаю соняшнику 2016 року ОСОБА_1 невідомо.

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Кегичівської РДА Харківської області щодо створення комісії по визначенню спричинених йому збитків, у зв`язку з неправомірним збором соняшника урожаю 2016 року.

Згідно відповіді Кегичівської РДА Харківської області від 23 січня 2018 року ОСОБА_1 запропоновано звернутися до Управління контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, РДА не має таких повноважень, та роз`яснено, що для розрахунку завданих збитків, у випадку самовільного зайняття земельної ділянки, необхідно керуватися постановою КМУ від 25 липня 2007 року №963 «Про затвердження Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу».

Зазначені дії Кегичівської РДА Харківської області були оскаржені позивачем у судовому порядку.

Разом з тим, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2018 року, залишеного без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2018 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання неправомірними дії адміністрації по відмові у створенні комісії по визначенню розміру збитків – відмовлено.

17 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідачів із заявою-претензією про відшкодування збитків на суму 138281,30грн., враховуючи, що станом на 01 вересня 2018 року урожай соняшнику ними йому не повернутий, компенсація не виплачена.

Згідно в відповіді ФГ «Альянс» від 08 жовтня 2018 року, ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження факту завдання збитків та їх розмір, а саме акту комісії з визначенням розміру збитків, необхідність якого передбачена у п.2 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженому постановою КМУ від 19 квітня 1993 року №284; також зазначено, що право збору врожаю соняшника та подальше його зберігання було доручено ТОВ «Аквантель Плюс», тобто вони ніякого відношення до збору та зберігання врожаю не мають, а тому вимоги претензій задоволенню не підлягають.

Приписами п.8 ст.16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

За ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є мірою відповідальності, в зв`язку з чим слід відрізняти обов`язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що випливає з договору (ст.611, 623 ЦК України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов`язання, що виникає внаслідок заподіяння шкоди (глава 82 ЦК України).

На відміну від договірної відповідальності, деліктна відповідальність є наслідком порушення загального правила – не завдавати шкоди іншому, тобто абсолютного права особи. Наслідком реалізації деліктної відповідальності є відновлення первинного стану потерпілого. Зобов`язання з відшкодування завданої шкоди – це позадоговірні зобов`язання, що виникають внаслідок порушення особистих немайнових і майнових прав потерпілого. Такі зобов`язання мають абсолютний характер і спрямовані на забезпечення найбільш повного відновлення цих прав за рахунок заподіювача шкоди або за рахунок інших осіб, на яких законом покладено обов`язок її відшкодування.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст.1166 ЦК України, за якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Враховуючи наведені законодавчі приписи, для відшкодування шкоди за правилами ст.1166 ЦК України необхідно довести такі факти: - неправомірність поведінки особи; - наявність шкоди; - причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, а також вину завдавача шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини. 

Між тим, обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою покладається саме на потерпілу особу, в даному випадку на позивача.

Положеннями ст.1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати завдану шкоду в натурі, (передати річ того самого роду й такої самої якості чи полагодити пошкоджену річ) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, або реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи.

Разом з тим, позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Так, зокрема, матеріли справи не містять доказів вини відповідачів щодо заподіяної позивачеві шкоди; будь-якого рішення за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження №12016220720000296 за ч.5 ст.185 КК України, щодо здійснення неправомірного збору соняшника земельної ділянки позивача - не винесено; винних осіб наразі не встановлено; акт від 11 вересня 2016 року відповідної інформації також не містить.

Що стосується пояснень свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які надавалися в суді першої інстанції, то жоден з них не надав однозначної інформації щодо осіб, які здійснювали збір врожаю соняшника 2016 року, зазначивши лише, що невідомі особи покосили врожай.

Посилання позивачка на листи щодо урожайності на землях Кегичівського району колегією суддів також не приймаються, з наступних підстав.

Так, частиною 3 ст. 157 ЗК України передбачено, щоспорядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. 

Приписами п.7 Постанови Кабінету міністрів України від 25 липня 2007 року №963 «Про затвердження Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу» передбачено, що Розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, проводиться Держекоінспекцією та її територіальними органами або Держгеокадастром та його територіальними органами, а розміру шкоди, заподіяної юридичним та фізичним особам, - територіальними органами Держгеокадастру на підставі матеріалів обстежень земельних ділянок, проведених відповідно до Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженого постановою КМУ від 01.11.2000 №1619.

Акта обстеження земельної ділянки, визначення розміру шкоди, складеного інспектором Управління контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Харківській області відповідно до Постанови КМУ від 25 липня 2007 року №963, позивачем на підтвердження розміру завданої шкоди суду не надано.

Посилання позивача на те, що на його звернення до відділу контролю за використанням та охороною земель у Зачепилівському, Кегичівському, Красноградському, Нововодолазькому, Сахновщанському районах Головного управління Держгеокадастру у Харківській області щодо проведення розрахунку розміру збитків, спричинених неправомірним збором врожаю соняшника 2016 року на належній йому на праві власності земельній ділянці відповіді він не отримав, є безпідставними.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині 1 ст.55 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Натомість, будь-яких доказів, щодо оскарження вказаних дій (безздіяльності) відділу контролю за використанням та охороною земель у Зачепилівському, Кегичівському, Красноградському, Нововодолазькому, Сахновщанському районах Головного управління Держгеокадастру у Харківській області та визнання їх незаконними матеріали справи також не містять.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, яке ухвалено відповідно до вимог закону.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 – залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 02 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий –                                                             Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                О.В. Маміна        

                                                С.С. Кругова