Постанова                             
Іменем  України
 
13 травня 2020 року                                                                     
м. Київ
 
справа № 645/37/17
 
провадження № 61-11486св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Луспеника Д. Д., 
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 09 січня 2018 року у складі судді Кружиліної О. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.                 Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2016 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном, виселення та вселення.
Позов обґрунтовано тим, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Однак, у зазначеній квартирі продовжують мешкати відповідачі. Вони не є членами сім`ї позивача і не мають права користування квартирою, договорів найму (оренди) між ними та позивачем не укладалось. Проживання в квартирі сторонніх осіб перешкоджає позивачу володіти і вільно користуватись цим житлом.
Ураховуючи викладене,  ОСОБА_1 просив усунути йому перешкоди в користуванні спірною квартирою шляхом виселення відповідачів та вселити позивача до зазначеної квартири.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2017 року у складі судді Бондарєвої І. В. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, як таку, що не відповідає вимогам частини другої статті 297, частини п`ятої статті 295 ЦПК України, а саме: при подачі апеляційної скарги заявником не сплачено судовий збір, апеляційна скарга не відповідала вимогам ЦПК України.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 09 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику.
Визнаючи неподаною та повертаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд виходив із того, що оскільки у встановлений судом строк  ОСОБА_1 вимоги ухвали Апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2017 року не виконав, то апеляційна скарга відповідно до вимог статей 185, 357 ЦПК України повертається заявнику.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У лютому 2018 року  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувану судову ухвалу та направити справу до суду апеляційної інстанції для відкриття провадження у справі.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою судді Верховного Суду від 08 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У липні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
У квітні 2020 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.
Ухвалою Верховного Суду від 05 травня 2020 року вказану справу призначено до судового розгляду  у складі колегії з п`яти суддів. 
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу виходив із того, що надана ОСОБА_1 квитанція від 31 липня 2017 року не може бути доказом сплати судового збору за подання апеляційної скарги, оскільки судовий збір сплачено раніше ніж ухвалено оскаржуване рішення. Разом з тим згідно з квитанцією від 31 липня 2017 року судовий збір сплачений ОСОБА_1 належним чином (в належному до сплати розмірі та на розрахунковий рахунок апеляційного суду). Зазначена квитанція не подавалася ним до апеляційного суду для подання іншої апеляційної скарги. 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.
 
2.  Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга  ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Встановлено, що 15 вересня 2017 року ОСОБА_1 подав до Апеляційного суду Харківської області апеляційну скаргу на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2017 року про відмову йому у задоволенні позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном, виселення та вселення.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху як таку, що не відповідала вимогам частини другої статті 297, частини п`ятої статті 295 ЦПК України, а саме: при подачі апеляційної скарги не сплачено судовий збір, апеляційна скарга не відповідала вимогам ЦПК України (а.с. 115, 116).
На виконання вимог ухвали Апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2017 року ОСОБА_1 надав уточнену апеляційну скаргу та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі та квитанцію від 31 липня 2017 року про сплату судового збору у розмірі 606 грн 33 коп.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 09 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику (а.с. 135).
Визнаючи неподаною та повертаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд виходив із того, що оскільки у встановлений судом строк  ОСОБА_1 вимоги ухвали Апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2017 року не виконав, то апеляційна скарга відповідно до вимог статей 185, 357 ЦПК України повертається заявнику.
Зокрема, суд апеляційної інстанції посилався на те, що заявником вимоги ухвали Апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2017 року виконано частково, а саме подана ним до суду апеляційної інстанції квитанція від 31 липня 2017 року не може бути доказом сплати судового збору при подачі апеляційної скарги на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2017 року, оскільки судовий збір сплачено раніше, ніж ухвалено рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2017 року. 
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Апеляційна скарга на судове рішення місцевого суду підлягає оплаті судовим збором за ставками, визначеними підпунктами 6, 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI).
Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
Судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі, в тому числі з використанням платіжних систем через мережу Інтернет у режимі реального часу (частини першої статті 6 згаданого Закону).
Постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція), якою встановлено загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків. Положеннями Інструкції встановлено вимоги про заповнення розрахункових документів.
Відповідно до пункту 3.1 Інструкції платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладено в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, який обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.
Згідно з додатками 2, 8 до Інструкції одним із реквізитів платіжного доручення є «Призначення платежу», який заповнюється з урахуванням вимог, установлених главою 3 Інструкції.
Положеннями п. 3.8. Інструкції визначено, що реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, які зазначено в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу».
Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.
Необхідними реквізитами ідентифікації скарги є, зокрема, номер справи, у межах якої подається відповідна скарга, та дата судового акта, що оскаржується.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30 березня 2018 у справі №914/1542/17, від 16 січня 2019 у справі №905/1057/18, від 10 травня 2018 року у справі № 613/372/16-ц, та ухвалах Верховного Суду від 26 березня 2018 у справі № 907/892/15, від 16 квітня 2018 року у справі № 922/3137/17, від 20 квітня 2018 року у справі № 910/12031/17, від 21 лютого 2019 року у справі № 910/8880/18, від 13 лютого 2020 року № 910/4557/18.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, як таку, що не відповідала вимогам частини другої статті 297, частини п`ятої статті 295 ЦПК України, а саме: при подачі апеляційної скарги не сплачено судовий збір, апеляційна скарга не відповідала вимогам ЦПК України (а.с. 115, 116).
На виконання вимог ухвали Апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2017 року ОСОБА_1 надав уточнену апеляційну скаргу та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, та квитанцію № 818329939.1 від 31 липня 2017 року про сплату 606 грн 33 коп. судового збору правильним назва послуги «судовий збір за позовом ОСОБА_1 », в той час, як призначенням платежу є номер справи та орган, в межах якого подається відповідна скарга, за яку сплачується судовий збір, та дата судового акта, що оскаржується.
Таким чином, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що до апеляційної скарги додано квитанцію про сплату судового збору, яка не містить обов`язкових реквізитів, у зв`язку з чим така квитанція не є належним доказом сплати судового збору у встановленому порядку, оскільки не містить інформації про номер справи, у межах якої подається відповідна скарга, та дату прийняття судового акта, що оскаржується, з огляду на що не вбачається, яка саме апеляційна скарга оплачується судовим збором.
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 09 січня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                 Д. Д. Луспеник 

Судді:                                                                           І. А. Воробйова 

                                                                                       Б. І. Гулько

                                                                                        Р. А. Лідовець  

                                                                                        Ю. В. Черняк