ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/375/19                                                           Головуючий у І інстанції - Вєкуа Н.Г.
                                                                                                  Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

                                П О С Т А Н О В А
            І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

  13 травня 2020 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                                   суддів:                  Глущенко Я.Б., Лічевецького І.О.,      

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2019 року     у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду м. Києва про    визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

   В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до  Окружного адміністративного суду міста Києва з  адміністративним позовом  до Головного управління Пенсійного фонду м. Києва, в якому просила:
-    визнати протиправною бездіяльність Головного управління        Пенсійного фонду України в м Києві щодо неврахування їй  при призначенні пенсії державного службовця у розмірі 90 % від заробітної плати, з якої обчислюється пенсія, матеріальної допомоги (матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань), грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов`язків, грошової допомоги в розмірі десяти місячних посадових окладів та індексації грошових доходів за останні 24 календарні місяці зі збереженням індексації пенсійних виплат відповідно до довідки Державної служби статистики України № 19.1-27/75-18 від 02.10.2018 року;
-        зобов`язати Головне управління        Пенсійного фонду України в м Києві перерахувати та виплатити їй пенсію державного службовця у розмірі 90 % від заробітної плати, з якої обчислюється пенсія, матеріальної допомоги (матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань), грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов`язків, грошової допомоги в розмірі десяти місячних посадових окладів та індексації грошових доходів за останні 24 календарні місяці зі збереженням індексації пенсійних виплат відповідно до довідки Державної служби статистики України № 19.1-27/75-18 від 02.10.2018 року починаючи 03.07.2006 року.
В обґрунтування вказаних вимог Позивачка зазначила, що з 03.07.2006 року        перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України м. Києва та отримує пенсію за віком призначену згідно з    Законом України «Про державну службу». На думку Позивачки, пенсійним органом порушуються її права на отримання пенсії у повному обсязі, оскільки        при нарахуванні пенсії не враховано всі види оплати праці, а саме: матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, допомога для оздоровлення, грошова винагорода за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов`язків, грошової допомоги в розмірі десяти місячних посадових окладів та індексації грошових доходів за останні 24 календарні місяці зі збереженням індексації пенсійних виплат відповідно до довідки Державної служби статистики України № 19.1-27/75-18 від 02.10.2018 року.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м Києві щодо неврахування ОСОБА_1 при призначенні пенсії державного службовця у розмірі 90 % від заробітної плати, з якої обчислюється пенсія, матеріальної допомоги (матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань), грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов`язків, грошової допомоги в розмірі десяти місячних посадових окладів та індексації грошових доходів за останні 24 календарні місяці зі збереженням індексації пенсійних виплат відповідно до довідки Державної служби статистики України № 19.1-27/75-18 від 02.10.2018 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію державного службовця у розмірі 90 % від заробітної плати, з якої обчислюється пенсія, матеріальної допомоги (матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань), грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов`язків, грошової допомоги в розмірі десяти місячних посадових окладів та індексації грошових доходів за останні 24 календарні місяці зі збереженням індексації пенсійних виплат відповідно до довідки Державної служби статистики України № 19.1-27/75-18 від 02.10.2018 року.
Не погоджуючись з постановленим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила абзац третій рішення суду першої інстанції змінити виклавши  його зміст у наступній редакції: 
«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію державного службовця у розмірі 90 % від заробітної плати, з якої обчислюється пенсія, матеріальної допомоги (матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань), грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов`язків, грошової допомоги в розмірі десяти місячних посадових окладів та індексації грошових доходів за останні 24 календарні місяці зі збереженням індексації пенсійних виплат відповідно до довідки Державної служби статистики України    № 19.1-27/75-18 від 02.10.2018 року починаючи з 03.07.2006 року». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Зокрема, Позивачка зазначає, що судом першої інстанції не вирішено питання щодо строку з якого необхідно перерахувати та виплачувати її пенсію. Позивачка також звертає увагу на те, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час яку особа не отримала у зв`язку з не проведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень немає.
Головне управління Пенсійного фонду м. Києва подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а        рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.    Також, Відповідач звертає увагу на те, що Позивачка посилається, зокрема, на статті    33,    35    та 37-1 Закону України «Про державну службу» в редакції від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ зі змінами та доповненнями. У той же час, як стверджує Відповідач, вищезазначені статті    Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ    втратили чинність 01.05.2016 року, коли набув чинності    Закон України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015, яким не передбачено здійснення перерахунків пенсії непрацюючим державним службовцям. Також, Відповідач вказав, що відповідно до чинного законодавства пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до    Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивачка із заявою про перерахунок пенсії звернулась 22.10.2018 року, тобто у той час, коли всі вище перелічені нормативно-правові акти вже втратили чинність. Тому, на думку Відповідача, посилання Позивачки на законодавство, яке діяло під час призначення їй пенсії є неправомірним. Також, Відповідач наголосив, що з 01.06.2015 на виконання    Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII    органи Пенсійного фонду України не призначають та не перераховують пенсії державним службовцям відповідно до    Закону «Про державну службу»    в редакції від 16.12.1993 року. Крім того, у довідці про складові заробітної плати, яка була затверджена    постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, що подавалась для призначення пенсії відповідно до    Закону України «Про державну службу»    (за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) на всі виплати, які були включені в довідку, повинні бути нараховані страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а з 01.01.2011 року - єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. У зв`язку з тим, що Позивачка не працювала на посадах державних службовців на час введення в дію    Закону України «Про державну службу»    у редакції від 10.12.2015 року № 889-VІІІ підстави для перерахунку пенсії відповідно до заяви від 22.10.2018 року відсутні.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1    ст. 311            КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).
Відповідно до ч. 1        ст. 308        КАС України        суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 03.07.2006 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України м. Києва та отримує пенсію за віком призначену згідно з Законом України «Про державну службу».
Державною службою статистики України Кошіль О.Г. було видано довідку № 19.1-27/75-18 від 02 жовтня 2018 року про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до    Закону України «Про державну службу», згідно з якою до складових заробітної плати за період з 01.07.2004 роуку до 30.06.2006 року включено «Інші виплати».
Як вбачається із зазначеної довідки, на всі види оплати праці, включені в довідку (надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи; премії; інші виплати (індексація); матеріальну допомогу на оздоровлення; матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань), нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
22 жовтня 2018 року Позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою перерахунок пенсії.
Листом № 126924/03 від 06 грудня 2018 року Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повідомило, що з 01.05.2016 року набув чинності    Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІІ    де згідно з Порядком призначення пенсії деяким категоріям осіб, затвердженим    постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 року        № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб», які продовжували працювати        на державній службі після 01.05.2016 року, розмір виплат що включаються в заробіток для обчислення пенсії, враховується починаючи з 01.05.2016 року Крім цього, у рішенні № 439 від 27.04.2018 року зазначено, що перерахунок пенсій особам, яким було раніше призначено пенсію відповідно до    Закону України «Про державну службу», законодавством не передбачено.
На думку Відповідача, виходячи з вищевикладеного, у зв`язку з тим, що Позивачка не працювала на посадах державних службовців на час введення в дію    Закону України «Про державну службу», підстави для перерахунку пенсії відсутні.
Не погоджуючись з такими діями Відповідача та вважаючи свої права та законні інтереси порушеними, Позивачка звернулася до суду з даним адміністративним позов.
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що вимоги Позивачки є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Суд першої інстанції дійшов висновку, що    пенсія Позивачки повинна обчислюватись із заробітної плати, яку вона фактично отримувала на день звільнення з урахуванням матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення, індексації заробітної плати та винагороди за сумлінну працю в органах державної влади, з яких сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування згідно довідки Державної служби статистики України № 19.1-27/75-18 від 02.10.2018 року. При призначенні пенсії Позивачці протиправно не було враховано усі види оплати праці на які нараховано збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, якими Позивачка обґрунтовує свої вимоги, оцінивши доводи апеляційної скарги в частині питання щодо строку з якого необхідно перераховувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для частково задоволення апеляційної скарги, з наступних підстав.
Відповідно до    статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України.
Згідно з    статтею 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією    Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до    статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії.
Згідно із частиною 2 статті 33 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII    передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.
Частиною першою    статті 1 Закону України «Про оплату праці»    встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Статтею 2 Закону України «Про оплату праці»    визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.
Відповідно до частини першої    статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення»    до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до    Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування»    нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).
Згідно із    статтею 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»    до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що для обчислення пенсії державного службовця враховуються усі види оплати праці (виплат, доходу), на які нараховано збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Матеріальна допомога на оздоровлення, допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація заробітної плати, надбавка за особливі умови проходження державної служби та премії до державних і професійних свят, на які нараховувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування входили до системи оплати праці державного службовця.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки Державної служби статистики України №19.1-27/75-18 від 02.10.2018 року Позивачці були нараховані та виплачені матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, матеріальна допомога на оздоровлення, індексації заробітної плати та винагорода за сумлінну працю в органах державної влади. На всі виплати, включені в довідку, нараховано страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що Позивачка має право на нарахування та отримання пенсії державного службовця у розмірі 90 % від заробітної плати, з якої обчислюється пенсія, матеріальної допомоги (матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань), грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов`язків, грошової допомоги в розмірі десяти місячних посадових окладів та індексації грошових доходів за останні 24 календарні місяці зі збереженням індексації пенсійних виплат відповідно до довідки Державної служби статистики України №19.1-27/75-18 від 02.10.2018 року.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що Відповідач  відмовив у перерахунку пенсії Позивачці з тих підстав, що на час її звернення щодо перерахунку пенсії відповідні норми законодавства, які дають підстави для перерахунку, вже не діяли.
Проте, підстави, з яких відмовлено Позивачці у перерахунку пенсії не можна визнати обґрунтованими.
Дійсно, з 1 травня 2016 року набув чинності    Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, а положення    Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII    втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців (крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12    розділу XI Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року  № 889-VIII).
Разом з тим, у    статті 90 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII    закріплено правило, за яким пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до    Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, стаття 42 якого визначає підстави перерахунку призначених пенсій.
Однак, спір у цій справі виник не щодо наявності чи відсутності у Позивачки права на черговий перерахунок пенсії, а щодо порушення законодавства при визначенні розміру пенсії при її призначенні.
У цьому випадку, зобов`язання Відповідача здійснити перерахунок використовується як спосіб відновлення порушеного права, у зв`язку з тим, що при призначенні пенсії Позивачці не було враховано усі види оплати праці (виплат, доходу), на які нараховано збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом у постановах від 02 квітня 2018 року (справа № 306/48/16-а), від 5 червня 2018 року (справа № 275/593/17), а також у постановах від 04 грудня 2019 року (справа № 2-а/2506/31/12), від 16 грудня 2019 року (справа №  308/2129/17).
У свою чергу, колегія суддів звертає увагу, що Позивачка просить здійснити перерахунок пенсії з 03.07.2006 року, проте нею пропущено строк звернення до адміністративного суду, з огляду на таке.
Так, відповідно до частини другої статті 122 КАС     для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року    визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
У триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу може ухилятися від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускати протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи.
Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків якщо інше прямо не передбачено законом.
При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та наслідки у вигляді залишення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави. У такому випадку суд у триваючих правовідносинах має вирішити питання захисту прав позивача у межах строку звернення до адміністративного суду.
Оскільки пенсія є періодичним платежем, що виплачується щомісяця, про розмір виплати Позивачка знала, а тому про порушення своїх прав Позивачка мала знати отримуючи пенсії у розмірі, з яким вона не погоджується.
Колегія суддів вважає, що будь-які об`єктивні чи суб`єктивні обставини не позбавляли Позивачку можливості звернутися до суду у визначені законом строки з відповідним позовом до Відповідача, якщо Позивачка вважала, що діями чи бездіяльністю Відповідача порушуються її права та законні інтереси.
Крім того, матеріали справи не містять клопотань від Позивачки щодо поновлення строку звернення до адміністративного суду.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що права Позивачки на отримання сум періодичних платежів - пенсії, підлягають захисту в межах встановленого    КАС України шестимісячного    строку звернення до адміністративного суду, тобто за період з 29.06.2018 року. 
Беручи до уваги, що адміністративний позов було подано до суду першої інстанції лише 29.12.2018 року, то позовні вимоги за період з 03.07.2006 року по 28.06.2018 року підлягають залишенню без розгляду на підставі частини третьої    статті 123 КАС України.
Згідно частиною 3    статті 123 КАС України    якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Аналогічну правову позицію застосування наслідків пропуску строку звернення до адміністративного суду у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у постановах від 19 грудня 2018 року по справі № 725/1352/16-а, від 01 листопада 2018 року по справі № 804/9874/14, від 31 липня 2018 року по справі № 311/32/17 (2-а/311/11/2017), від 31 липня 2018 року по справі № 348/9/17.
Враховуючи, що позов залишається без розгляду за період з 03.07.2006 року по 28.06.2018 року, то позовні вимоги, з мотивів, наведених вище, підлягають задоволенню за період з 29.06.2018 року.
Суд першої інстанції на вищенаведене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до пункту 2 частини 1    статті 315 КАС України    за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно частини першої    статті 319 КАС    судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями    238,    240    цього    Кодексу.
Розглянувши доводи ОСОБА_1 викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню, адміністративний позов задоволенню частково , а в частині позовних вимог за період з 03 липня 2006 року по 28 червень 2018 року підлягає залишенню без розгляду.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:            
Апеляційну скаргу ОСОБА_1     задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2019 року        скасувати  та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду м. Києва про    визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м Києві щодо неврахування ОСОБА_1 при призначенні пенсії державного службовця у розмірі 90 % від заробітної плати, з якої обчислюється пенсія, матеріальної допомоги (матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань), грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов`язків, грошової допомоги в розмірі десяти місячних посадових окладів та індексації грошових доходів за останні 24 календарні місяці зі збереженням індексації пенсійних виплат відповідно до довідки Державної служби статистики України № 19.1-27/75-18 від 02.10.2018 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії державного службовця ОСОБА_1 у розмірі 90 % від заробітної плати, з якої обчислюється пенсія, матеріальної допомоги (матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань), грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов`язків, грошової допомоги в розмірі десяти місячних посадових окладів та індексації грошових доходів за останні 24 календарні місяці зі збереженням індексації пенсійних виплат відповідно до довідки Державної служби статистики України № 19.1-27/75-18 від 02.10.2018 року, з 29 червня 2018 року.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду м. Києва за період з 03 липня 2006 року по 28 червень 2018 року - залишити без розгляду.    

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.        
    
Головуючий-суддя:                                                                    В.П. Мельничук

                      Судді:                                                                     Я.Б. Глущенко  

                                                                                                       І.О. Лічевецький