Номер провадження: 33/813/301/20
Номер справи місцевого суду: 494/1305/19 
Головуючий у першій інстанції Дєтков О. Я. 
Доповідач Джулай О. Б.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі:
головуючий суддя Джулай О.Б.
за участю:
секретаря судового засідання Подуст Т.П.
розглянувши в письмовому провадженні клопотання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Березівського районного суду Одеської області, від 09.01.2020 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за п.6) ч.1 ст.212-2 КУпАП,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Зазначеною постановою  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою:   АДРЕСА_1 , був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого п.6) ч.1 ст.212-2 КУпАП, та на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн, а також стягнутий судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначила, що оскаржена постанова винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з нижченаведеного:
- протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог, передбачених статтею 256 КУпАП, зокрема в протоколі не зазначено дата та час вчинення адміністративного правопорушення та вид виявленого порушення;
- справу про адміністративне правопорушення було розглянуто за його відсутності, разом з тим, в матеріалах справи міститься заява про відкладення судового розгляду;
- рішення суду постановлено на недопустимих доказах, яким суд надав неналежну оцінку.
На підставі викладеного ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі та скасувати постанову Березівського районного суду Одеської області, від 09.01.2020 року, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за п.6) ч.1 ст.212-2 КУпАП на підставі п.1) ч.1 ст. 247 – в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Позиції учасників судового розгляду. 
Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились. Справу розглянуто в письмовому провадженні.
Відповідно до ч.4 ст. 107 КПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Мотиви апеляційного суду.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно з вимогами ч. 1,2,3 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Частиною 1 ст. 8 КУпАП провадження в справах про адміністративне правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Згідно ст. 245 КУпАП України, завданнями у справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Проте, цих вимог закону суддею суду першої інстанції в повній мірі дотримано не було, внаслідок чого суддя дійшов помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого п.6) ч.1 ст.212-2 КУпАП.
Зокрема апеляційним судом встановлено, що оскаржена постанова не відповідає вимогам щодо обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, з огляду на таке.
Відповідно до положень ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.
Всупереч зазначеній нормі права, оскаржена постанова судді не містить конкретних обставин вчинення адміністративного правопорушення.
Зокрема, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за п.6) ч.1 ст.212-2 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення законодавства про державну таємницю, а саме - за невжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та незабезпечення контролю за охороною державної таємниці.
При цьому, оскаржена постанова судді не містить відомостей стосовно того чи є ОСОБА_1 особою, на яку покладається обов`язок дотримання вимог законодавства про державну таємницю і на підставі яких нормативно-правових актів, тобто не встановлено та не зазначено в постанові чи є ОСОБА_1 суб`єктом зазначеного правопорушення.
Крім того, зі змісту оскарженої постанови вбачається, що суддею суду першої інстанції фактично не викладені обставини, які свідчать про наявність в діянні ОСОБА_1 об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого п.6) ч.1 ст.212-2 КУпАП.
Так суддя в оскарженій постанові зазначив, що під час перевірки виявлено, що зберігання ОСОБА_1 секретних документів в робочій спецвалізі №13 та ведення секретного діловодства здійснюється з порушенням законодавства у сфері охорони державної таємниці.
Зазначені обставини свідчать про те, що суддя не встановив факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, а лише констатував, що встановлено перевіркою.
Тобто суддя не встановив і не зазначив оскарженій постанові фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого п.6) ч.1 ст.212-2 КУпАП.
Також апеляційним судом встановлено, що обставини правопорушення, зазначені суддею в оскарженій постанові, мають узагальнений неконкретний характер, в зв`язку з чим неможливо встановити про яку саме спецвалізу №13 йдеться, яке відношення до неї має ОСОБА_1 , чи мають в ній мають зберігатись секретні документи і яким чином, якими нормативно-правовими актами регламентується така діяльність і в чому саме полягають порушення, допущені ОСОБА_1 . 
Не зазначено суддею в оскарженій постанові також в чому полягають порушенням ОСОБА_1 законодавства у сфері охорони державної таємниці та ведення секретного діловодства, і які саме положення, яких нормативно-правових актів були ним порушені.
Мотивуючи доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого п.6) ч.1 ст.212-2 КУпАП, суддя лише послався на докази: протокол про адміністративне правопорушення та витяг з акту перевірки стану охорони державної таємниці в Березівському ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області, однак не розкрив змісту цих доказів, не надав їм правової оцінки, не зробив відповідних висновків.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що оскаржена постанова судді є необґрунтованою та не вмотивованою, в зв`язку з чим підлягає скасуванню.
При розгляді апеляційної скарги було встановлено, що в ході судового розгляду суддею були грубо порушені права ОСОБА_1 .
Зокрема матеріали справи взагалі не містять відомостей стосовно роз`яснення суддею Луганенку О.С. його процесуальних прав, передбачених ст.268 КУпАП.
Згідно з положеннями ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, поряд з іншими правами, має право заявляти клопотання.
З матеріалів справи вбачається, що до судового розгляду ОСОБА_1 було заявлено письмове клопотання (а.с.30-33), яке було залишено поза увагою і взагалі не розглянуто суддею під час розгляду адміністративної справи.
Крім того, ст.268 КУпАП передбачає також, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
З матеріалів справи вбачається, що вона була розглянута за відсутності ОСОБА_1 09.01.2020 року.
Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 про відкладення судового розгляду в зв`язку з його чергуванням за місцем служби. До заяви був доданий графік чергування на підтвердження поважності причини неприбуття ОСОБА_2 в судове засідання (а.с. 38-39).
Незважаючи на обґрунтовану заву ОСОБА_1 , суддя, в порушення вимог закону, розглянув справу за його відсутності, зазначивши при цьому в постанові, що заява надійшла до суду після розгляду справи.
Таке зауваження судді суперечить фактичним обставинам, оскільки, якщо заява надійшла б до суду після розгляду справи, то суддя не міг би знати про наявність такої заяви на момент розгляду справи, про що він зазначив в оскарженій постанові.
Викладені обставини свідчать про грубе порушення суддею вимог закону та про порушення прав ОСОБА_1 , що є підставою для скасування оскарженої постанови.
Разом з тим, обґрунтованими на думку апеляційного суду є доводи апеляційної скарги стосовно оцінки як доказу витягу з акту перевірки стану охорони державної таємниці в Березівському ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області, з огляду на нижченаведене.
Згідно розділу 4. Опис виявлених порушень акту перевірки від 25.10.2019 року зазначено, що при перевірці робочої спец валізи № 13 (відповідальний спец валізу оперуповноважений сектора кримінальної поліції Березівського відділення поліції старший лейтенант поліції Луганенко О.С.) були виявлені порушення, а саме:
- ОСОБА_3 не кожний аркуш секретних документів, долучених до тому справи, нумерується та не завжди вноситься до внутрішнього опису документів, що зберігається у відповідному тому справи , назви. секретних документів, їх реєстраційні номери, дати та номери аркушів справи, який ведеться за формою згідно з додатком 51 до Порядку -939.( наприклад, Особова справа № 006 від 14.12.2017 року), стор.66-73, гриф секретності «Таємно»).
Так-як ОСОБА_1 являється відповідальним за спец валізу № 13 та особисто її опечатує, тому її відкриття повинно було здійснюватися у його присутність, однак її відкриття відбулось за його відсутності.
Між тим, сам акт перевірки являється лише результатом її проведення, із фіксуванням виявлених порушень. Однак, з його змісту вбачається, що посадова особа лише зазначає види порушень, але не вказує на сам доказ (номер тому, номер справи, номер сторінки, та назву документа на яких виявлені конкретні порушення). Тобто даний акт перевірки являється лише припущенням.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
Зокрема відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 рокv № 23-рп /2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.
У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 року ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.
Так, в рішенні від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
Згідно ч.1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами.
Обв`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, передбачено ч. 2 ст.251 КУпАП.
Отже, апеляційний суд вважає, що представлені у справі докази недостатніми для об`єктивного доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п.6) ч.1 ст.212-2 КУпАП.
Згідно п.1) ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене п.6) ч.1 ст.212-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю.
Керуючись ст. 1,7, 245, 247, 280, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Постанову судді Березівського районного суду Одеської області, від 09.01.2020 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за п.6 ч.1 ст.212-2 КУпАП,- скасувати.
Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за п.6 ч.1 ст.212-2 КУпАП на підставі п.1) ч.1 ст. 247 – в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                О.Б. Джулай