ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

22 травня 2020 року                                                                        м. Чернівці
справа № 726/1526/19
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Половінкіна Н. Ю. 
суддів Владичана А.І., Кулянди М.І. 

учасники справи

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» 
відповідач ОСОБА_1 

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»  на заочне рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 21 листопада 2019 року, головуючий у першій інстанції Байцар Л.В. 

встановила:
Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» у серпні 2019 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.
Зазначало, що між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та  ОСОБА_1  укладено договір про надання банківських послуг 27 серпня 2010 року (без номеру), за умовами якого Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» зобов`язалося надати  ОСОБА_1  кошти  у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок в сумі 15000 грн. 
Договір про надання банківських послуг складається з заяви позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua.
ОСОБА_1 не виконано зобов`язання з сплати кредиту в сумі 39166 грн. 67 коп., простроченого кредиту в сумі 29544 грн. 28 коп., пені за прострочення 

Справа №726/1526/19                  Головуючий у 1 інстанції Байцар Л.В.
Провадження №22-ц/822/463/20 Доповідач ОСОБА_2 
зобов`язання в сумі 41073 грн. 94 коп., пені за прострчоення сплати боргу на суму від 100 грн. в сумі 750 грн., штрафу фіксованої частини в сумі 500 грн., процентної складової в сумі 5526 грн. 74 коп.
       Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просило стягнути
з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 116561 грн. 63 коп.
        Заочним рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 22 листопада 2019 року позов задоволено частково, постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» за договором між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 27 серпня 2010 року (без номеру) кредит в сумі 39166 грн. 67 коп., а в решті відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
        Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» в апеляційній скарзі просить заочне рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 22 листопада 2019 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» простроченого кредиту в сумі 29544 грн. 28 коп., пені за прострочення зобов`язання в сумі 41073 грн. 94 коп., пені за прострчоення сплати боргу на суму від 100 грн. в сумі 750 грн., штрафу фіксованої частини в сумі 500 грн., процентної складової в сумі 5526 грн. 74 коп. скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в цій частині задовольнити.
Посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, досягнення між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та  ОСОБА_1  згоди про розмір процентної ставки при вчиненні публічного договору, виникнення між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 правовідносин з договору про приєднання та відсутність підстав для здійснення  ОСОБА_1  підпису на Умовах та Правилах надання банківських послуг, визначення довідкою про умови кредитування з використовуванням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка містить підпис ОСОБА_1 , розміру базової процентної ставки, розміру, порядку та строку погашення кредиту (щомісячні обов`язкові платежі), підстав, розміру та порядку нарахування неустойки - пені й штрафів, вчинення ОСОБА_1 дій, спрямованих на виконання договору.
Зазначає про порушення норм матеріального права ч.1 ст. 1054, ч.1 ст.549 ЦК України щодо обов`язку боржника ОСОБА_1 сплатити прострочений кредит, неустойку, помилкове застосування правових висновків  Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), оскільки висловлена судом позиція не стосується правовідносин, які виникли у справі.
        Відзиву на апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» не надходило.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення наведеним нормам відповідає.
Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно роз`яснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303 ЦПК України лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов`язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі.
У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» заочне рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 22 листопада 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» кредиту в сумі 39166 грн. 67 коп не оскаржується.
Задовольняючи позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів частково, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.526, ч.1 ст.549, ч.1, 2 ст.551, ч.1 ст.633, ч.1 ст.634, ч.1 ст.638 ЦК України та вважав доведеним обов`язок ОСОБА_1 сплатити Акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» за договором між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 27 серпня 2010 року (без номеру) кредит в сумі 39166 грн. 67 коп.
На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції послався про вчинення Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 договору кредиту від 27 серпня 2010 року (без номеру), розрахунок заборгованості за договором між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 27 серпня 2010 року.
Відмовляючи у стягненні з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» простроченого кредиту в сумі в сумі 29544 грн. 28 коп., пені за прострочення зобов`язання в сумі 41073 грн. 94 коп., пені за прострочення сплати боргу на суму від 100 грн. в сумі 750 грн., штрафу фіксованої частини в сумі 500 грн., процентної складової в сумі 5526 грн. 74 коп., суд першої інстанції дійшов висновку, що не можливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, тарифи, що розміщені на офіційному сайті Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» www.privatbank.ua неодноразово змінювалися банком.
Водночас суд першої інстанції встановив, що заява ОСОБА_1 від 27 серпня 2020 року не містить зазначення процентної ставки, відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, вважав недоведеним, що саме наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг, тарифи розумів позичальник та ознайомився з ним, подаючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, вони містили умови щодо сплати процентів, неустойки.
При цьому суд першої інстанції зазначив, що надані Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» Правила надання банківських послуг, тарифи, які містяться в матеріалах справи, не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки не містять підпису ОСОБА_1 , що сторони обумовили у письмовій формі ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів, відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання зобов`язань.
        На підставі частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       За змістом ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору ж умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до положень статей 1048-1052 ЦК України істотними умовами є мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.
Частиною 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.
На підставі ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Частиною 2 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вчинено заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у публічному акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» від 27 серпня 2010 року.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом  частини першої статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про неможливість застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин ( серпень 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (серпень 2019 року).
За таких обставин за відсутності підтвердження про запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» витяг з Умов та правила надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Не можна погодитися з доводами Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», на які є посилання в апеляційній скарзі, про стягнення простроченого кредиту в сумі 29544 грн. 28 коп.
На підставі ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Відповідно із п.1.1.1.88 Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку простроченим кредитом є кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернуті у строк, передбачений договором. 
Згідно пункту 2.1.1.1.12.2 Умов та правил надання банківських послуг в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування. Сплату процентів за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання).
В разі, якщо на дату нарахування процентів згідно цих Умов клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування процентів. Згідно статті 212 ЦК України в разі, якщо будь-яка прострочена заборгованість за кредитом є більшою, ніж 90 днів, починаючи з 91-го дня вся (загальна) заборгованість за кредитом є простроченою.
Отже, відповідно до розрахунку заборгованості за договором між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 від 27 серпня 2010 року до заборгованості за простроченим тілом кредиту Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» фактично включена заборгованість за процентами за користування кредитом, яка погашена банком шляхом списання грошей з поточного рахунку позичальника в розмірі нарахованих процентів (договірне списання).
Разом з тим відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитом шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Заслуговують на увагу посилання Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в апеляційній скарзі про досягнення між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 згоди про розмір неустойки.
Анкета-заява  ОСОБА_1  про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у публічному акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк»  від 27 серпня 2010 року не містить зазначення умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, комісії у вигляді грошової суми та визначеного розміру.
Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» посилалося на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс на витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/. 
Надані Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника ОСОБА_1 .
Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Разом із тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови кредитування та тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» розумів ОСОБА_1 , був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження   № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. 
Щодо посилання Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в апеляційній скарзі на неможливість застосування висновків Великої Палати Верховного Суду, які містяться у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, то слід зазначити, що частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
        Не заслуговують на увагу доводи Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», на які є посилання в апеляційній скарзі, щодо не заперечення ОСОБА_1 ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами. 
Як наголошено в Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 153/1334/16-ц. 
Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
ОСОБА_1 в суді першої інстанції участі не брав, відзив на позовну заяву не надавав, судом першої інстанції здійснено заочний розгляд справи.
Тобто у розумінні частини першої статті 82 ЦПК України відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 визнає Умови та правила надання банківських послуг, що додані Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» до позовної заяви.
Проте, до матеріалів справи приєднано довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду від 27 серпня 2010 року, яка підписана ОСОБА_1 . 
За змістом наведеної довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду від 21 вересня 2010 року встановлено штраф при порушенні строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням, передбаченим договором, більше ніж 120 днів 500 грн + 5 % суми; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості. 
Відповідно до частини 1та 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа. 
За змістом ст.611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України).
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Такого висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши правову позицію із цього питання, зокрема у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.
З огляду на те, що штраф при порушенні строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням, передбаченим договором, більше ніж 120 днів та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за договором.
Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру.
Враховуючи принципи справедливості і розумності, обставини справи підлягає стягненню неустойка у вигляді штрафу фіксованої частини в сумі 500 грн., процентної складової в сумі 5526 грн. 74 коп.
Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення  повністю або частково та  ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального  права. 
Тому заочне рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 22 листопада 2019 року підлягає скасуванню в частині відмови у позові Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.
Згідно частин 1статті 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до абз.1, 5, 6 п.35 постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положеннястатті 88ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення задоволено частково в сумі 45193 грн. 41 коп., що становить 38,77 відсотків.
Встановлено, що публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» сплачено судовий збір при поданні позову в сумі 1921 грн. за платіжним дорученням Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» №PROM8В2YMC від 18 липня 2019 року.
Також публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» сплачено судовий збір при поданні апеляційної скарги в сумі 2881 грн. 50 коп. за платіжним дорученням Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» №PROM0B8G3K від 30 березня 2020 року.
Отже, з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позову в сумі 1861 грн. 73 коп.
Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів

постановила:
Апеляційну публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 22 листопада 2019 року в частині відмови у позові Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу скасувати.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» штраф фіксована частина в сумі 500 грн., процентна складова в сумі 5526 грн. 74 коп.
В решті залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати в сумі 1861 грн. 73 коп.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення 28 травня 2020 року.

Головуючий                                                Н.Ю. Половінкіна

Судді                                                                А.І. Владичан

М.І. Кулянда