Ухвала    
 
28 травня 2020 року
м. Київ
справа № 201/17000/17
провадження № 61-7389 ск20
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року про закриття провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Державної казначейської служби України про зобов`язання негайно виплатити борг, 
ВСТАНОВИВ:
До Верховного Суду 23 квітня 2020 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська                       від 04 грудня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду                 від 08 квітня 2020 року у вказаній вище справі.
Ухвалою Верховного Суду від 04 травня 2020 року вказану касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме: заявнику необхідно надати докази сплати судового збору та уточнити підстави касаційного оскарження судових рішень.
У травні 2020 року на адресу Верховного Суду надійшла уточнена редакція касаційної скарги, однак заявник не виконав вимоги ухвали від 04 травня 2020 року в частині сплати судового збору у розмірі 420,40 грн.
В касаційній скарзі посилається на те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі статті 14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», статей 3 та 5 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до статті 14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» заяву про оскарження постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури, на вибір громадянина може бути подано до суду за місцем його проживання або за місцезнаходженням відповідного органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури. Сторони в цих справах звільняються від сплати судових витрат.
Тлумачення змісту статті 14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду» свідчить, що від сплати судових витрат звільняються сторони у справах про оскарження постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури.
Однак оскаржувані судові рішення в цій справі ухвалені за скаргою ОСОБА_1 про зобов`язання негайно виплатити борг, а не за заявою про оскарження постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури, тому відсутні правові підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги.
При цьому, посилання заявника на звільнення від сплати судового збору на підставі статей 3 та 5 Закону України «Про судовий збір» є безпідставними, оскільки зазначеними статтями не передбачено звільнення від сплати судового збору за подання скарг на бездіяльність органів державної влади за невиконання рішення суду. 
Крім того, касаційна скарга містить клопотання заявника про звільнення від сплати судового збору з посиланням на пункт 5 статті 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, пункт 5 статті 5 і пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до частин першої та третьої статті 136 ЦПК України і статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі, а також зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.
Разом з тим, у задоволенні зазначеного клопотання необхідно відмовити з огляду на наступне. 
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод                           (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (KREUZ v. POLAND, № 28249/95, § 59, ЄСПЛ, від 19 червня 2001 року). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 111, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року). 
Підстави і порядок звільнення від сплати судового збору чітко визначені національним законодавством, а саме: частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір».
Заявником не наведено будь-яких аргументів для звільнення від сплати судового збору та не надано доказів на їх підтвердження.
Таким чином, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду судом касаційної інстанції, оскільки не надано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку чи з ініціативи суду.
Враховуючи викладене вище, зазначений в ухвалі Верховного Суду                       від 04 травня 2020 року строк для сплати судового збору у розмірі                 420,40 грн слід продовжити та повідомити про це заявника.
02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX              (далі - Закон № 540-IX).
Відповідно до положень підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби                  (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 185, 393 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки продовжуються на строк дії такого карантину.
Керуючись статтями 127, 185, 393 ЦПК України та Законом № 540-IX
УХВАЛИВ:
Відмовити  ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.
Продовжити ОСОБА_1 строк для виконання вимог ухвали Верховного Суду від 04 травня 2020 року протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, але не пізніше десяти днів з дня закінчення карантину. 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                     О.В. Білоконь