ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 р.	Справа № 520/9112/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Сіренко О.І.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Калиновського В.А. ,
за участю секретаря судового засідання  Ковальчук А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., повний текст складено 06.11.19 року по справі № 520/9112/19
за позовом          ОСОБА_1      
до        Головного управління Держгеокадастру у Харківській області                   
про визнання відмови незаконною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, в якому просить суд:
- визнати відмову Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області, викладену у Наказі від 25.07.2019р. №6099-СГ, у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Яковенківської сільської ради Балаклійського району Харківської області згідно заяви ОСОБА_1 від 13.02.2019р. - незаконною та зобов`язати його задовольнити дану заяву, надавши відповідний дозвіл. 
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2019р. (справа № 520/2800/19) Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області 25.07.2019 р. видано наказ №6099-СГ "Про відмову в наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою". Мотивуванням вищевказаної відмови стало те, що судовим рішенням від 30.05.2019 по справі №520/2800/19 Головне управління Держгеокадастру у Харківській області зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.02.2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, з урахуванням висновків суду. Вважаючи рішення суб`єкта владних повноважень неаргументованим, позивач просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.
06 листопада 2019 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання відмови незаконною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.
Визнано відмову Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області, що викладена у Наказі від 25.07.2019р. №6099-СГ, у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Яковенківської сільської ради Балаклійського району Харківської області згідно заяви ОСОБА_1 від 13.02.2019р. незаконною. 
Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Харківській області надати дозвіл ОСОБА_1  на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Яковенківської сільської ради Балаклійського району Харківської області.
Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 768, 40 грн. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що відсутні підстави  для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Яковенківської сільської ради Балаклійського району Харківської області згідно заяви ОСОБА_1 від 13.02.2019р., оскільки  частина земельної ділянки, щодо якої гр. ОСОБА_1 бажає отримати дозвіл відноситься до земель колективної власності КСП "ім. Ватутіна", а Головне управління не є розпорядником цих земель. Також, посилався на втручання судом першої інстанції в дискреційні повноваження відповідача. Отже, з викладених підстав вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.
Позивач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на викладені доводи,  вважає рішення суду першої інстанції таким, що  прийнято з дотриманням  норм матеріального та процесуального права, а вимоги апеляційної скарги необгрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2019р. по справі 520/2800/19, адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (61145, м. Харків, вул. Космічна, 21, 8-9 пов.) про визнання відмови незаконною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Харківській області щодо належного розгляду заяви ОСОБА_1 від 13.03.2019 №П-1557/0-1590/0/95/19 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення, розташованої за межами населених пунктів на території Яковенківської сільської ради Балаклійського району Харківської області. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.02.2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення, розташованої за межами населених пунктів на території Яковенківської сільської ради Балаклійського району Харківської області та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду у даній справі. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 р. по справі № 520/2800/19, відповідачем складено наказ від 25 липня 2019 року №6099-СГ, яким відмовлено гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, розташованої за межами населених пунктів на території Яковенківської сільської ради Балаклійського району Харківської області, орієнтовним розміром 2,0000 га із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (КВЦПЗ -01.03) (а.с. 14).
Серед підстав відмови вказано, що земельна ділянка, яка зазначена в доданих до заяви позивача графічних матеріалах, відноситься частково до земель запасу державної власності, а інша частина зазначеної земельної ділянки належить до земель колективної власності КСП "ім. Ватутіна".
Не погоджуючись із таким рішенням  суб`єкта владних повноважень позивач звернувся до суду з даним  позовом. 
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з протиправності дій відповідача у спірних правовідносинах, а також відсутності  в даному випадку втручання суду в дискреційне повноваження Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, оскільки відповідач не був позбавлений права здійснити свої повноваження у спосіб та в межах передбачених діючим законодавством, проте жодних дій щодо забезпечення права позивача на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000га для ведення особистого селянського господарства з боку Головного управління Держгеокадастру у Харківській області не вчинено.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (далі за текстом - ЗК України) та Законом України "Про землеустрій".
Відповідно до ч.1 ст.3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. 
Згідно статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
Стаття 81 ЗК України громадяни України, передбачає, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
У відповідності до абз. 1 ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Згідно з ч. 2 ст. 116 ЗК України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Пунктами 16,17 Перехідних положень Земельного кодексу України визначено, що громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Відповідно до приписів ч. 6 та ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
З аналізу наведених норм вбачається, що земельне законодавство містить вичерпний перелік підстав відмови у наданні такого дозволу. 
Матеріалами справи підтверджено, що підстави для відмови згідно із наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 25.07.2019 за № 6099-СГ "Про відмову в наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою" не співпадають із законодавчо визначеними підставами, а отже відмова відповідача є незаконною. 
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від  23.04.2019 р. по справі № 818/731/17, яка в силу приписів ч.5 ст. 242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції. 
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відмова Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області, що викладена у наказі від 25.07.2019р. №6099-СГ, у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Яковенківської сільської ради Балаклійського району Харківської області згідно заяви ОСОБА_1 від 13.02.2019р.  є протиправною та не грунтується на вимогах чинного законодавства.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач у  спірних правовідносинах, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством, з порушенням вимог ч.3 ст.2 КАС України.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Так, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав належні докази правомірності оскаржуваної відмови, що викладена у Наказі від 25.07.2019р. №6099-СГ
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання відмови Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області, що викладена у Наказі від 25.07.2019р. №6099-СГ, у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Яковенківської сільської ради Балаклійського району Харківської області згідно заяви ОСОБА_1 від 13.02.2019р.
З приводу зобов`язання відповідача надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Яковенківської сільської ради Балаклійського району Харківської області, колегія суддів  зазначає наступне.
Колегія суддів вказує, що відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини (рішення Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року), запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається. Аналогічний підхід має бути застосований і в разі, коли має місце протиправна бездіяльність органу влади щодо неприйняття відповідного рішення у відносинах, коли обставини свідчать про наявність всіх підстав для його прийняття (Olsson v. Sweden (no. 1), 24 March 1988, Series A no. 130).
Також, поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено  матеріалами справи, у суб`єкта владних повноважень була можливість прийняти обґрунтоване та законне рішення щодо надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Яковенківської сільської ради Балаклійського району Харківської області, однак відповідачем було відмовлено, що підтверджується також рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 по справі №520/2800/19.
При цьому, задоволення позову в цій частині не є втручанням суду в дискреційне повноваження Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, оскільки відповідач не був позбавлений права здійснити свої повноваження у спосіб та в межах передбачених діючим законодавством, проте жодних дій щодо забезпечення права позивача на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000га для ведення особистого селянського господарства з боку Головного управління Держгеокадастру у Харківській області не вчинено.
Разом з тим, у спірних відносинах відповідач не реалізував своїх повноважень, оскільки не надав оцінки поданим документам,  здійснивши відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не навівши мотивованих  доводів  щодо відмови.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. В даному випадку єдиним правильним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача надати відповідний дозвіл ОСОБА_1
Таке зобов`язання повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, який у своєму рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Вказана правова позиція щодо дискреційних повноважень суб`єктів владних повноважень узгоджується з позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 27.02.2018 у справі № 816/591/15-а та постанові від 18.10.2018 у справі 818/1976/17, що в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом аппеляційної інстанції.
До того ж сама Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покладає на національний суд відповідальність за здійснення правосуддя.
У пункті 145 рішення від 15.11.1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Конвенційний принцип ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору   статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Частиною четвертою   статті 245 КАС України   визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Враховуючи викладене, а також протиправність відмови Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області, викладену у Наказі від 25.07.2019р. №6099-СГ, у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Яковенківської сільської ради Балаклійського району Харківської області згідно заяви ОСОБА_1 від 13.02.2019р., з метою ефективного захисту порушених прав позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання Головне управління Держгеокадастру у Харківській області надати дозвіл ОСОБА_1  на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Яковенківської сільської ради Балаклійського району Харківської області.
Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою та втручання судом у його дискреційні повноваження, колегія суддів вважає спростованими вищенаведеним.
За змістомп. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaariv. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorijav. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , які підлягають  задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині нерозподілення судових витрат, відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 року по справі № 520/9112/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя 		О.І. Сіренко	
Судді	   	З.О. Кононенко    В.А. Калиновський   	
Повний текст постанови складено  25.05.2020 року