Постанова
Іменем України
 
14 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 759/2722/13-ц
 
провадження № 61-45588св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
заявник -старший державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Єрмолко Світлана Миколаївна,
заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Болотова Є. В., Рейнарт І. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2017 року старший державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Єрмолко С. М. звернулась до суду з поданням про видачу дублікату виконавчого листа у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
 
Подання мотивовано тим, що на примусовому виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 49387677 з примусового виконання виконавчого листа № 2/759/2612/13, виданого Святошинським районним судом міста Києва 
07 лютого 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 339 493,78 грн.
 
Згідно відомостей Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, зазначений виконавчий документ надійшов до відділу 17 листопада 2015 року.
 
31 жовтня 2016 року головним державним виконавцем Астаховим Д. А. були передані державному виконавцю Єрмолко С. М. виконавчі провадження по дільниці № 27.
 
Перевіркою дільниці № 27 виявлено, що виконавче провадження ВП № 49387677 втрачено. Відібрати пояснення у головного державного виконавця Астахова Д. А. та притягнути його до відповідальності не має можливості у зв`язку зі звільненням останнього.
 
Для подальшого проведення виконавчих дій та повного фактичного виконання рішення суду необхідно отримати дублікат виконавчого листа. 
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2017 року подання задоволено.
 
Видано дублікат виконавчого листа Святошинського районного суду № 49387677 від 07 лютого 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу.
 
Ухвала мотивована тим, що виконавчий лист є втраченим, а тому є підстави для видачі дубліката виконавчого листа.
 
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10 серпня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 задоволено.
 
Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Направляючи справу на новий розгляду до суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що питання щодо видачі дублікату виконавчого листа було розглянуто суддею без проведення судового засідання. Розглядаючи подання, суддя обмежився лише твердженням державного виконавця про те, що виконавче провадження було втрачено та доданими до подання: довідкою, складеною самим державним виконавцем, і актом прийому-передачі проваджень по дільниці № 27, та не з`ясував даних про хід виконавчого провадження. Апеляційний суд вказав про те, що виконавче провадження № 49387677 було закінчено 18 лютого 
2016 року.
 
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 30 травня 2018 року у задоволенні подання старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Єрмолко С. М. про видачу дубліката виконавчого листа відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні подання, місцевий суд виходив із того, що виконавче провадження було закінчено 18 лютого 2016 року, а державним виконавцем не було проведено дій по відновленню втраченого виконавчого провадження.
 
Постановою Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2018 року апеляційну скаргу Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві задоволено.
 
Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 30 травня 2018 року скасовано.
 
Подання старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Єрмолко С. М. задоволено.
 
Видано дублікат виконавчого листа на виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 15 січня 2014 року у справі № 2/759/2612/13 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики. 
 
Задовольняючи подання, апеляційний суд виходив із доведеності заявником втрати виконавчого листа та наявністю підстав для видачі його дубліката. Без отримання дублікату виконавчого листа державний виконавець позбавлений можливості вирішити питання про відновлення втраченого виконавчого провадження. Висновок місцевого суду про закінчення виконавчого провадження 18 лютого 2016 року є неправильним, оскільки саме цього дня державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 10 частини першої статі 49, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону № 606-XIV від 28 грудня 2015 року) у зв?язку з направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
08 жовтня 2018 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2018 року та направити справу на повторний розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом змішано поняття «втрата виконавчого листа» та «втрата матеріалів виконавчого провадження», і тому, помилково застосовано до спірних правовідносин положення розділу XV (Відновлення втраченого виконавчого провадження або матеріалів виконавчого провадження) Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, оскільки ВП № 49387677, не є втраченим (знищеним, загубленим), а було завершено, згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 18 лютого 2016 року. Апеляційним судом не встановлено дійсний стан ВП № 49387677 та не надано належної правової оцінки постанові державного виконавця від 18 лютого 
2016 року, яка є чинною і не оскаржена. Судом не надано належної оцінки відсутності доказам, які б підтверджували втрату виконавчого листа.
 
Доводи інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано з Святошинського районного суду міста Києва цивільну справу № 759/2722/13-ц.
 
08 липня 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Розпорядженням від 16 квітня 2020 року № 1106/0/226-20 за касаційним провадженням № 61-45588св18 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.
 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 16 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Короткий зміст фактичних обставин справи
 
У справі, яка переглядається, судами встановлено, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 15 січня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено. З 
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто суму боргу: за договором позики від 18 червня 2008 року на загальну суму 195 236,45 грн; за договором позики від 01 серпня 2008 року - на загальну суму 93 195,89 грн; за договором позики від 17 жовтня 2008 року - на загальну суму 47 700,11 грн, а також судові витрати по справі. 
 
На виконання вказаного судового рішення ОСОБА_1 07 лютого 2014 року отримала виконавчий лист. 
 
17 листопада 2015 року старшим державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у місті Києві Желтіковою О. А. відкрито виконавче провадження 
ВП № 49387677 з виконання виконавчого листа № 2/759/2612/13, виданого 
07 лютого 2014 року.
 
24 листопада 2015 року старшим державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у місті Києві Желтіковою О. А. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
 
18 лютого 2016 року старшим державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у місті Києві Желтіковою О. А. виконавче провадження ВП № 49387677 з виконання виконавчого листа № 2/759/2612/13, виданого 07 лютого 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу на загальну суму 339 493,78 грн закінчено на підставі пункту 10 частини першої статті 49, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону № 606-XIV від 28 грудня 
2015 року), оскільки виконавчий документ підлягає направленню за місце роботи боржника до ВДВС Броварського МУЮ.
 
11 квітня 2016 року головним державним виконавцем ВДВС Броварського МУЮ Шкред І. Ю. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) відповідно до пункту 8 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Копію вказаної постанови та виконавчий лист № 2/759/2612/13 від 07 лютого 
2014 року надіслано до ВДВС Святошинського РУЮ 11 квітня 2016 року.
 
Вказані документи було отримано державним виконавцем Астаховим Д. А. 
11 квітня 2016 року.
 
Згідно довідки старшого державного виконавця Святошинського ВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Єрмолко С. М., виконавчий лист від 07 лютого 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 
339 493,78 грн не було передано згідно акту прийому-передачі виконавчих проваджень по дільниці № 27 від 31 жовтня 2016 року головним державним виконавцем Астаховим Д. А. державному виконавцю Єрмолко С. М.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд
 
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
 
В Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Заява N 40450/04) Суд повторює, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).
 
Відповідно до частини першої статті 370 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з поданням) Замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат. Суд, який видав виконавчий лист про стягнення аліментів, має право за поданням державного виконавця, приватного виконавця у разі встановлення кількох місць роботи чи отримання доходів боржника видати дублікат виконавчого листа.
 
Згідно з пунктом 17.4 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.
 
Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України 2004 року, яким кореспондують статті 12, 81 чинного ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд апеляційної інстанції встановив, що оригінал виконавчого листа № 2/759/2612/13, який був виданий на виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 15 січня 2014 року є втраченими, а тому суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для видачі його дублікату.
 
Аргументи заявника про те, що виконавче провадження № 49387677 є закінченим, що підтверджується постановою державного виконавця від 18 лютого 2016 року є безпідставними, оскільки така постанова винесена згідно вимог закону, за якими виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби (пункт 10 частина перша стаття 49 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції Закону № 606-XIV від 28 грудня 2015 року), що виключає можливість вважати закінченим виконавче провадження з підстав, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону № 606-XIV від 28 грудня 2015 року).
 
Є безпідставними аргументи заявника про те, що апеляційним судом помилково застосовано до спірних правовідносин положення розділу XV (Відновлення втраченого виконавчого провадження або матеріалів виконавчого провадження) Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, з тих підстав, що виконавче провадження № 49387677, не є втраченим (знищеним, загубленим), а було завершено, згідно постанови про закінчення виконавчого провадження 
від 18 лютого 2016 року, оскільки такі аргументи спростовуються матеріалами справи та встановленими фактичними обставинами справи, доказів на спростування яких ОСОБА_2 не надано.
 
Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції. 
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2018 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Постанову Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2018 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська