П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 березня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/4331/19	

 	 Головуючий в 1 інстанції: Соколенко О.М.                                                           Дата і місце ухвалення: 16.12.2019р., м. Одеса                              	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –    Ступакової І.Г.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича, в якому, з урахуванням уточнення 10.09.2019р. позовних вимог, просила суд:
- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» щодо невключення до Переліку рахунків, за якими вкладники ПАТ «Банк Михайлівський» мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, інформації про позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів в сумі 61754,61 грн. по поточному рахунку № НОМЕР_1 ;
- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова О.Ю. включити інформацію про позивача до переліку рахунків, за якими вкладники ПАТ «Банк Михайлівський» мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та подати до цього Фонду додаткову інформацію про ОСОБА_1 , яка має право на відшкодування коштів в розмірі 61754,61 грн. по поточному рахунку № НОМЕР_1 , для внесення даних щодо неї до загального реєстру вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Позов обґрунтовувала тим, що вона є клієнтом банку ПАТ «Банк Михайлівський» та в цій банківській установі на ім`я ОСОБА_1 відкритий поточний рахунок № НОМЕР_1 , на який ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий Центр» 19.05.2016р. здійснило переказ коштів на загальну суму 277600,00 грн. У зв`язку з прийняттям виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення від 12 липня 2016 року №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку», Фонд з 15 липня 2016 розпочав виплати коштів вкладникам зазначеного банку. Проте, коли позивач звернулась до банку-агента з метою отримання коштів, гарантованих Законом, вона дізналась, що відсутня у списках вкладників для виплати гарантованої суми. Підставою для не включення ОСОБА_1 до Переліку рахунків вкладників ПАТ «Банк Михайлівський» стало невизнання Банком права позивача на отримання коштів у ліквідаційній процедурі банку відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Таку бездіяльність відповідача позивач вважає незаконною та зазначає, що кошти у сумі 277600 грн., що надійшли на її поточний рахунок і є її власністю, на момент прийняття рішення  Правлінням НБУ від 23.05.2016р. №14/БТ про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних, перебували на поточному рахунку позивача у ПАТ «Банк Михайлівський», у зв`язку з чим вона має право на відшкодування коштів за поточним рахунком, відкритим у банку, за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» щодо невключення до переліку рахунків, за якими вкладники ПАТ «Банк Михайлівський» мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, інформації про ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів в сумі 61754,61 грн. по поточному рахунку № НОМЕР_1 .
Зобов`язано Уповноважену особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова О.Ю. подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1 , як вкладника ПАТ «Банк Михайлівський», яка має право на відшкодування коштів за вкладами в сумі 61754,61 грн. за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волков О.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 16.12.2019р., з прийняттям нового судового рішення – про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні спору не надано належної правової оцінки посиланням відповідача, що кошти, що обліковувались на рахунку ОСОБА_1 , остання отримала на умовах  договору позики, тобто вони є сумою поверненої позики та процентів за користування нею. При цьому, в статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» законодавець визначив, що вкладом є саме залучені банком кошти, а не фінансовою компанією як позика з подальшим її поверненням на рахунок позикодавця. У зв`язку з цим, апелянт вважає, що ОСОБА_1 не набула права на одержання гарантованої  суми відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Також, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що в травні 2016 року ПАТ «Банк Михайлівський» порушено обмеження, встановлені Постановою Правління  НБУ №917/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого  режиму контролю за діяльністю банку» в частині проведення кредитних операцій на суму 1  431  957  997,25 грн. на підставі укладених з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» договорів відступлення права вимоги при відсутності права на укладання таких правочинів. Разом з тим, фактичного  перерахування грошових коштів  як на рахунки юридичних осіб, так і на рахунки фізичних осіб, не відбувалося – операції проводилися шляхом здійснення відповідних проводок в балансі Банку, за відсутності грошових коштів в такій кількості на рахунку ПАТ «Банк Михайлівський».
ОСОБА_1 подала письмовий відзив на апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова О.Ю., в якому просить скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін. Позивач зазначає, що висновки суду відносно того, що зараховані на рахунок позивача грошові кошти є вкладом, є правильними, оскільки відсутні докази  про порушення вимог чинного законодавства при внесенні на рахунок позивачем грошових коштів, подальше перерахування  цих коштів на рахунок ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр»  і їх поверненні на поточний рахунок позивача в ПАТ «Банк Михайлівський» до запровадження тимчасової адміністрації і встановлення обмежень в діяльності Банку. ПАТ «Банк Михайлівський», виконуючи розрахункові документи ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на переказ коштів  на користь позивача, не набуло права на ці кошти, які переказувалися, а тому Банк не є стороною переказу коштів, а являється лише виконувачем своїх зобов`язань  за договорами банківського рахунку  перед клієнтом, забезпечуючи  рух коштів від ініціатора ТОВ «ІРЦ» до отримувача переказу, тобто до позивача. Будь-які постанови Правління НБУ  пов`язанні з діяльністю (обмеженням в діяльності) банку, стосуються лише банку як юридичної особи, що входить до банківської системи України. 
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 22.12.2014р. між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено договір №980-016-000000303 банківського рахунку «Поточний рахунок «Ощадний», за умовами якого Банк по ініціативі Клієнта відкриває Клієнту на його ім`я поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні для зберігання грошей Клієнта і здійснює його розрахунково-касове обслуговування за допомогою платіжних інструментів відповідно до вимог чинного законодавства України, умов цього Договору та розпоряджень Клієнта, а Клієнт зобов`язується оплачувати послуги Банку.
30.06.2015р. ПАТ «Банк Михайлівський» відкрито ОСОБА_1 рахунок № НОМЕР_2 на підставі заяви (оферти) №200299581.
11.12.2015р. між ОСОБА_1 (сторона-1) та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено договори №980-016-000161557 та №980-016-000161559, за умовами яких Сторона-1 передає Стороні-2 грошові кошти в розмірі, порядку та на строк, передбачені цими Договорами, а Сторона-2 зобов`язується повернути кошти Стороні-1 та виплатити проценти, в порядку та на умовах, встановлених цими договорами.
Зокрема, у п. 1.2. Договору №980-016-000161557 зазначено, що Сторона-2 приймає від Сторони-1 у власність кошти на наступних умовах: сума коштів - 107000,00 грн.; у п. 1.2. Договору №980-016-000161559 зазначено, що Сторона-2 приймає від Сторони-1 у власність кошти на наступних умовах: сума коштів - 5500,00 грн.; строк користування коштами – 182 днів; розмір процентів за користування коштами  - 33,13 % річних, що складає 26,01% річних після утримання податку з таких процентів; періодичність сплати нарахованих процентів – щомісячно, 15 числа місяця (починаючи з календарного дня місяця, наступного за місяцем підписання Договору), наступного за календарним місяцем користування коштами, а проценти за місяць, в якому повертаються кошти, в т.ч. при достроковому поверненні коштів – не пізніше дня повернення коштів.
Згідно п.1.4. договорів №980-016-000161557 та №980-016-000161559 Сторона-1 підтверджує, що повідомлена та згодна, що цей Договір укладений між нею, як Стороною-1, та ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий Центр», як Стороною-2 (по тексту договору іменується як Сторона-2) через повіреного ПАТ «Банк Михайлівський», який вчиняє дії від імені, в інтересах та за рахунок Сторони-2 (довірителя), в зв`язку з чим у тексті даного договору під терміном (-и) «Сторона»/»Сторони» (у контексті договору) мається на увазі Сторона-2 та Сторона-1, які разом є сторонами Договору, а кожна окремо сторона.
11.12.2015р. між позивачем (кредитор) та ПАТ «Банк Михайлівський» (поручитель) укладено договори поруки №980-016-000161557 та №980-016-000161559, згідно з якими Поручитель поручається перед Кредитором за виконання боржником (ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр») зобов`язань, що виникли/можуть виникнути в майбутньому на підставі договорів про залучення коштів № НОМЕР_3 та №980-016-000161559  від 11.12.2015р. Порукою забезпечується виконання боржником зобов`язань перед кредитором за договором про залучення коштів щодо вчасного та у повному обсязі повернення суми коштів у розмірі 107000,00 грн.(за договором поруки №980-016-000161557) та суми коштів у розмірі 5500,00 грн. (згідно договору поруки №980-016-000161559) або у будь-якому іншому (більшому або меншому) розмірі, який буде встановлений на підставі змін до договору про залучення коштів, на умовах та в порядку, визначеним договором про залучення коштів, з терміном повернення 10.06.2016р., а також сплати процентів, пені і штрафів та відшкодування збитків.
В подальшому між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено додаткові угоди до Договору №980-016-000161557 від 11.12.2015р., а саме: від 26.03.2016р., якою збільшено суму коштів, що передається Стороні-2, до 115500,00 грн.; від 17.05.2016р., якою збільшено суму коштів, що передається Стороні-2, до 125000,00 грн.  Також, 19.01.2016р. між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено додаткову угоду до Договору №980-016-000161559 від 11.12.2015р., якою збільшено суму коштів, що передається Стороні-2, до 127000,00 грн. 
Згідно з квитанцією №3133935 від 19.01.2016р. позивачем внесено грошові кошти на поточний рахунок № НОМЕР_1 (банк отримувача: ПАТ «Банк Михайлівський») у сумі 7200,00 грн. 
26.03.2016р. позивачем внесено грошові кошти на поточний рахунок № НОМЕР_1 у сумі 8500,00 грн. (банк отримувача: ПАТ «Банк Михайлівський»), що підтверджується копією квитанції №6172123 від 26.03.2016р.
21.04.2016р. між ОСОБА_1 (Сторона-1) та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» (Сторона-2) укладено договори №980-016-000226061 (тип договору: «Капітал+» (новий) (Лояльний) (з виплатою процентів щомісячно) та №980-016-000226064 (тип договору: «Суперкапітал» (новий) (з виплатою процентів щомісячно), за умовами яких Сторона-1 (позивач) передає Стороні-2 (ТОВ «ІРЦ) грошові кошти в розмірі, порядку та на строк, передбачені цим Договором, а Сторона-2 зобов`язується повернути кошти Стороні-1 та виплатити проценти, в порядку та на умовах, встановлених цим договором.
Згідно платіжного доручення №5263137 від 21.04.2016р. позивач перерахувала отримувачу ТОВ «ІРЦ» грошові кошти у сумі 129900,00 грн. з призначенням платежу: «перерахування залучених коштів зг. дог.№980-016-000226061 від 21.04.2016р.» (банк отримувача: ПАТ «Банк Михайлівський»).
Згідно квитанції №5259991 від 21.04.2016р. позивачем внесено грошові кошти на поточний рахунок № НОМЕР_1 у сумі 10000,00 грн. 
Відповідно до платіжного доручення №5263701 від 21.04.2016р. позивач перерахувала на рахунок ТОВ «ІРЦ» грошові кошти у сумі 10000,00 грн. з призначенням платежу: «перерахування залучених коштів зг. дог.№980-016-000226064 від 21.04.2016р.» (банк отримувача: ПАТ «Банк Михайлівський»).
Загалом позивачем було перераховано суму грошових коштів у розмірі 277600 грн., що підтверджується випискою про рух грошових коштів по рахунку позивача № НОМЕР_4 за період з 22.12.2014р. по 23.05.2016р.
Водночас, як вбачається з виписки про рух грошових коштів по рахунку № НОМЕР_4 за період з 22.12.2014р. по 23.05.2016р. та з виписки по особовим рахункам позивача за період з 19.05.2016р. по 31.10.2016р., ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19.05.2016р. здійснено перерахування грошових коштів на рахунки позивача 280684,55 грн., з яких: на рахунок № НОМЕР_1 – 277600,00 грн., а на рахунок № НОМЕР_5 - 3084,55 грн.
Постановою Правління Національного банку України від 22.12.2015р. №917/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії проблемних строком на 180 днів та запроваджено особливий режим контролю за діяльністю банку з обмеженням його діяльності; постановою Правління НБУ від 27.04.2016р. №295/БТ, визначено окремі питання діяльності ПАТ «Банк Михайлівський» та внесено зміни до постанови від 22.12.2015р. №917/БТ.
На підставі рішення Правління НБУ від 23.05.2016р. №14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.05.2016р. №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», яким запроваджено з 23.05.2016р. тимчасову адміністрацію Банку та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський».
На підставі рішення Правління НБУ від 12.07.2016р. №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016р. №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку», яким розпочато процедуру ліквідації банку з 13.07.2016р. до 12.07.2018р. включно, та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, делеговано йому всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» з 13.07.2016р. до 12.07.2018р. включно, про що зазначено на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» № 27/1 від 24.05.2016р. створено комісію по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними. За наслідками здійсненої Комісією перевірки правочинів, укладених Банком протягом одного року до запровадження тимчасової адміністрації, Комісією складено акт №2 від 01.06.2016р. про проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), які відповідають критеріям нікчемності. 
У вказаному акті зазначено, що 19.05.2016р. ПАТ «Банк Михайлівський»  виконано платіжні доручення ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» з перерахування коштів на рахунки 12160 фізичних осіб у сумі 1298015973,74 грн., при цьому фінансових можливостей товариства, зокрема, залишку коштів, було недостатньо для проведення вищезазначених правочинів. Таким чином, комісія дійшла висновку, що зазначені правочини (транзакції) підпадають під критерії, передбачені ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 
У додатках №1 та №2 до акту зазначені ознаки нікчемності правочинів (транзакцій) та перелік фізичних осіб, на рахунки яких 19.05.2016р. здійснені перерахування коштів з поточного рахунку № НОМЕР_6 ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр».
Згідно витягу від 07.08.2019р. з додатку 2 до Акту №2 від 01.06.2016р. Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, 19.05.2019р. на рахунок позивача перерахована сума коштів у розмірі 61754,61 грн. з поточного рахунку № НОМЕР_6 ТОВ «ІРЦ».
На запит позивача від 08.05.2019р. що включення її до переліку вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідач направив позивачу лист від №3Г1(К) від 15.05.2019р. із наданням виписки про рух грошових коштів по рахунку № НОМЕР_1 за період з 22.21.2014р. по 23.05.2016р. Також, у вказаному листі зазначено, що зарахування 19.05.2016р. коштів на рахунок позивача № НОМЕР_1 з рахунку ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» № НОМЕР_6 у загальній сумі 277600,00 грн. є нікчемним правочином в силу положень ст.215 Цивільного кодексу України та п.7-9 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки на момент проведення транзакцій ТОВ «ІРЦ» не мало в своєму розпорядженні достатньої кількості залишку власних коштів для проведення розрахунків за Договором №980-016-000226064 від 21.04.2016р., №980-016-0001611559 від 11.12.2015р., №980-016-000161557 від 11.12.2015р., №980-016-000226061 від 21.04.2016р., а набуття товариством у розпорядження коштів ПАТ «Банк Михайлівський» здійснено на підставі нікчемності договорів в порушення вимог діючого законодавства України та всупереч прямої заборони Національного банку України на укладення такого роду договорів. Таким чином, на рахунок позивача безпідставно та в порушення вимог діючого законодавства зараховані кошти, що належать ПАТ «Банк Михайлівський», і у позивача не виникає право власності на ці кошти.
Вважаючи бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» щодо не включення інформації про ОСОБА_1 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по поточному рахунку № НОМЕР_1 , протиправною, позивач оскаржила її в судовому порядку.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , виходив з того, що грошові кошти від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» надійшли на поточний рахунок позивача на підставі укладених між ними договорів. У свою чергу, ПАТ «Банк Михайлівський» не є стороною за вказаними договорами, а лише виконувало розрахункове обслуговування рахунку та, в силу п.32.3 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», зобов`язане виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів. Суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання відповідача порушення Банком обмежень, накладених постановою Правління НБУ від 22.12.2015р. №917 зі змінами, внесеними постановою Правління НБУ від 27.04.2016р. №295, в частині проведення кредитних операцій на суму 1431585182,51 грн. на підставі укладених з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» договорів відступлення прав вимоги №1805 від 18 травня 2016 року та №1 від 19 травня 2016 року, зазначивши, що це не може бути підставою для визнання нікчемними правочинів (транзакцій) з перерахування коштів від ТОВ «ІРЦ» на рахунок ОСОБА_1 та позбавлення права на отримання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, оскільки вказані постанови становлять банківську таємницю, адресуються посадовим особам банку, а не вкладникам (клієнтам банку), вкладники не могли знати про її зміст та встановлені обмеження. А відтак, за висновками суду першої інстанції,  невиконання посадовими особами банку постанови НБУ, не є саме по собі підставою для висновку про нікчемність відповідних правочинів та операцій. Негативні наслідки при невиконанні банком рішень НБУ щодо обмеження чи припинення операцій настають саме для такого банку, а не для його клієнтів (вкладників), а тому позивач не може нести відповідальність за дії (бездіяльність) фінансової установи та зазнавати на підставі цього негативних наслідків.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі – Закон №4452) основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.
На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції, зокрема: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст.26 Закону №4452 Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.
Вклад – кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти. Водночас, вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (п. 3, 4 ч. 1 ст.2 Закону №4452).
Вищевказаними обставинами справи підтверджується, що кошти позивача, отримані банком на його рахунок, вважаються вкладом у розумінні п.3 ч.1 ст.2 Закону №4452.
Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, врегульований статтею 27 вказаного Закону, відповідно до якої уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Частинами 1, 2 ст. 27 Закону №4452 передбачено, що уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.
Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує: перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 – 6 частини четвертої статті 26 цього Закону; переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, що не виконане; перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду; перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.
Згідно ч.3 ст.27 Закону №4452 виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду. Фонд також оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті «Урядовий кур`єр» або «Голос України».
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що будь-які перевірки документів, на підставі яких виникли правовідносини між банком та його клієнтом, мають бути здійснені протягом вказаного строку і після того особи мають бути включені до певного списку. Крім того, така інформація має бути повною, оскільки законом встановлено конкретні строки, протягом яких має бути вчинена певна дія уповноваженою особою Фонду.
Відповідно до п.5 розділу ІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09.08.2012р. №4 (далі – Положення), уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує та надає до Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку такі переліки: перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, згідно з додатком 2 до цього Положення; перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 – 6 частини четвертої статті 26 Закону, згідно з додатком 3 до цього Положення.
Переліки, зазначені у цьому пункті, надаються до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом. У супровідному листі зазначаються назви переліків, кількість інформаційних рядків та підсумкові значення сум.
Переліки на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) складаються в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та засвідчуються підписами уповноваженої особи Фонду, головного бухгалтера банку та відбитком печатки банку (за наявності), в електронному вигляді – у csv-файлах. Дані на паперових носіях та в електронному вигляді повинні бути ідентичними.
Інформація про вкладника в переліках має забезпечувати можливість його ідентифікації відповідно до законодавства.
Переліки в електронному вигляді можуть бути передані до Фонду засобами електронної пошти Національного банку України.
Протягом дії тимчасової адміністрації та ліквідації банку уповноважена особа Фонду може надавати зміни та доповнення до переліків.
На підставі п. 2 – 5 розділу IІІ Положення Фонд складає на підставі Переліку реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат за формою, наведеною у додатку 5 до цього Положення (далі – Загальний реєстр), що затверджується виконавчою дирекцією Фонду.
Загальний реєстр складається на паперових носіях та в електронному вигляді.
Загальний реєстр на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) підписується директором-розпорядником або заступником директора-розпорядника та засвідчується відбитком печатки Фонду.
Фонд складає зміни та доповнення до Загального реєстру, що затверджуються виконавчою дирекцією Фонду на підставі змін та доповнень до Переліку, прийнятих Фондом.
На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, – не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.
Фонд здійснює відшкодування коштів за вкладами відповідно до Загального реєстру за частинами Загального реєстру.
Отже, відповідач наділений повноваженнями щодо включення осіб до переліку вкладників у визначені строки та надання з цього приводу додаткової інформації для формування Загального реєстру безпосередньо Фондом. Однак, таких дій щодо вкладу позивача не вчинено.
Заперечуючи проти позову та в обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що перерахування коштів з рахунку ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на поточний рахунок ОСОБА_1 є нікчемним в силу вимог ст.216 Цивільного кодексу України.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, перерахування коштів з рахунку ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на поточний рахунок позивача було здійснено 19.05.2016р., тобто до прийняття рішення Національним банком України від 23.05.2016р. №14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» та прийняття Виконавчою дирекцією Фонду рішення №812 «Про затвердження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора» та рішення від 13.06.2016р. №991 «Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський».
Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.
Згідно ч.1 ст.1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Пунктами 1.24, 1.30 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що переказ коштів – рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачу йому у готівковій формі; платіжне доручення – розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.
Як вбачається з виписки по особовому рахунку позивача, ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» зі свого розрахункового рахунку ініціювало переказ коштів на повернення позик та процентів позивачу на підставі відповідного договору між ними.
З метою забезпечення прав Фонду Уповноважена особа, як зазначено в ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб», забезпечує перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.
За змістом ч.3 ст.38 зазначеного Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Банк Михайлівський», виконуючи розрахунковий документ ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на переказ коштів на користь ОСОБА_1 , не набув прав на суму коштів, які переказувались. А відтак, ПАТ «Банк Михайлівський» не є стороною переказу коштів, а є лише виконувачем своїх зобов`язань за договорами банківського рахунку перед клієнтом, в даному випадку перед ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», забезпечуючи рух коштів від ініціатора до отримувача переказу, тобто позивача.
Колегія суддів звертає увагу, що списання та зарахування коштів за банківськими рахунками здійснюється відповідно до договорів обслуговування банківських рахунків та Інструкції про безготівкові рахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004р., згідно пункту 1.4 глави 1 якої розрахунковий документ - документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.
Договір про обслуговування банком банківського рахунку передбачає право банка відмовити у проведенні розрахункових та касових операцій при наявності фактів, що свідчать про порушення клієнтом норм чинного законодавства України, умов цього договору та банківських правил оформлення розрахункових, касових документів, заяв, доручень і строків їх подання до банку.
Таким чином, договір, який було укладено між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», за своєю природою та змістом не є розрахунковим документом.
Договір про обслуговування банком банківського рахунку передбачає право банка відмовити у проведенні розрахункових та касових операцій при наявності фактів, що свідчать про порушення клієнтом норм чинного законодавства України, умов цього договору та банківських правил оформлення розрахункових, касових документів, заяв, доручень, і строків їх подання до банку. ПАТ «Банк Михайлівський» при проведенні розрахункових операцій зазначених фактів не було встановлено, а отже операції по перерахунку коштів є правомірними та відповідали діючому законодавству України.
У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що  у відповідача були відсутні підстави для визнання нікчемними транзакцій (операцій) щодо перерахунку коштів з рахунку ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок ОСОБА_1 
Посилання апелянта на те, що операції на банківському рахунку позивача, які мали місце 19.05.2016р., мають ознаки нікчемності, колегією суддів оцінюється критично з огляду на помилкове ототожнення уповноваженою особою понять банківської операції (трансакції) та правочину.
Трансакція - інформація в електронній формі про окрему операцію із застосуванням платіжної картки, яка сформована за результатами її виконання, що визначено постановою Правління Національного банку України №620 від 10.12.2004р. Натомість поняття «правочину» визначено ст.202 ЦК України, відповідно до якої правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Отже, відповідач повинен був, насамперед, встановити, щодо якого правочину виник сумнів, лише після цього встановлювати ознаки нікчемного правочину. При цьому, оцінка банківських операції, що здійснені на виконання такого правочину, не може впливати на права та обов`язки його сторін.
Верховний Суд у постанові від 04.07.2018р. у справі №826/1476/15, зазначив, що загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, врегульовані цивільним законодавством, положення якого не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у ч.3 ст.38 Закону. 
Уповноваженою особою не враховано, що операція прийняття і зараховування на рахунок коштів не є правочином між банком та фізичною особою згідно ст. 202 ЦК України. Таким чином, кошти на поточному рахунку позивача за договором банківського рахунку є вкладом у розумінні Закону та підлягають відшкодуванню за рахунок коштів Фонду. Доказів, які б спростовували зазначене або підтверджували наявність підстав для відмови у відшкодуванні коштів за вкладом, передбачених ч.4 ст.26 Закону, уповноваженою особою не надано та колегією суддів не встановлено.
В обґрунтування необхідності скасування судового рішення апелянт зазначає, що між ПАТ «Банк Михайлівський» (новий кредитор) та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» (первісний кредитор) укладено договір відступлення права вимоги від 19.05.2016р. №1, що, за твердженнями відповідача, відбулося у порушення постанови Правління Національного банку України від 22.12.2015р. №917/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», із внесеними постановою від 27.04.2016р. №295/БТ змінами.
Колегія суддів не приймає до уваги такі посилання апелянта, оскільки наведений договір відступлення права вимоги від 19.05.2016р. №1 стосується відступлення права вимоги за кредитними договорами, у той час коли у межах спірних правовідносин між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» укладені договори, які предметно відносяться до договору позики, де кредитором виступає позивач, а не ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр». Відтак, факт укладення між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» договору відступлення права вимоги не міг жодним чином вплинути на нікчемність оскаржуваних операцій.
Щодо тверджень Уповноваженої особи про те, що спірні операції на рахунку позивача збільшили обсяг гарантованої Фондом суми грошових коштів, оскільки останні здійснені у період дії обмежень, встановлених постановою Правління Національного банку України від 22.12.2015р. №917/БТ, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст.75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемних є банківською таємницею. 
З вказаного слідує, що позивач не могла знати про встановлені для ПАТ «Банк Михайлівський» обмеження. Доказів протилежного відповідачем ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій не надано.
Таким чином, постанова Правління Національного банку України від 22.12.2015р. №917/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» (із внесеними постановою від 27.04.2016р. №295/БТ змінами) стосується встановлених вимог та обмежень щодо діяльності самого банку, а не його клієнтів.
При цьому, пунктом 3 постанови Правління НБУ від 27.04.2016р. №295/БТ передбачено необхідність погодження графіку погашення небанківськими установами коштів, залучених від фізичних осіб, зокрема і ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр».
Отже, фактично операції з переказу коштів на рахунок позивача, які мали місце 19.05.2016р., здійснені на виконання постанови Правління НБУ від 22.12.2015р. №917/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» із внесеними постановою від 27.04.2016р. №295/БТ змінами, а не на їх порушення.
Крім того, колегія судів звертає увагу, що з метою захисту прав фізичних осіб, які були ошукані за посередництвом банку, в тому числі і клієнтів ПАТ «Банк Михайлівський», та унеможливлення мультиплікації таких схем у майбутньому, Верховною Радою України 15.11.2016р. прийняті зміни до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Положення п. 15 Прикінцевих Положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг», вступили в силу 19.11.2016р., яким передбачено, що до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.
Згідно абз.2 п.15 Перехідних положень Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зобов`язано ретельно вивчити документи щодо кожної фізичної особи, яку прирівняно до вкладника і кошти якої прирівняні до вкладу цим пунктом, і не пізніше 20 робочих днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» розпочати за рахунок коштів Фонду у межах суми відшкодування, визначеної частиною першою статті 26 цього Закону, виплату відшкодування коштів фізичним особам, які набули право на таке відшкодування у зв`язку з їх прирівнянням до вкладників.
Зі змісту додатку 1 до акту №2 Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів), які відповідають критеріям нікчемності від 01.06.2016р. вбачається, що 11.11.2014р. між ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено Договір доручення №1 (далі - Договір доручення), згідно з умовами якого Банк, в якості Повіреного, мав здійснювати пошук, залучення та надання фізичним особам (далі - Клієнти) консультацій про умови та можливість передачі останніми у позику грошових коштів на користь Товариства, як Довірителя, на умовах строковості та платності.
У відповідності до предмету Договору доручення Банк мав укладати договори, що передбачають отримання/залучення Товариством грошових коштів у позику від фізичних осіб, за формою, передбаченою відповідним додатком до даного Договору доручення.
На виконання вищезазначеного Договору доручення Банком від імені Товариства укладались з фізичними особами (Клієнтами) договори позики за встановленою формою, та залучались кошти на рахунок Товариства (далі - Договір позики).
Викладеним, на думку колегії суддів, спростовуються посилання апелянта на те, у межах спірних правовідносин ПАТ «Банк Михайлівський» не виступав повіреним.
При вирішенні спору колегія суддів враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 04.07.2018р. у справі № 826/1476/15, згідно якого якщо внаслідок проведених операцій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державою виплат), то ст.38 Закону не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі ст. 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.
Крім того, відповідний правочин є нікчемним не за рішенням уповноваженої особи Фонду, а відповідно до закону. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі частини другої статті 215 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.
Щодо посилань апелянта на окремі судові рішення інших апеляційних адміністративних судів, то колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки статтею 242 КАС України передбачено врахування, при виборі та застосуванні норми права  до спірних правовідносин, лише висновків, викладених у постановах Верховного Суду. При цьому, частина 7 статті 78 Кодексу встановлює, що правова оцінка надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
З урахуванням встановлених вище обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції щодо того, що на підставі Закону України №4452 рахунок позивача на суму 61754,61 грн. мав би бути включеним до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. 
Доводи апеляційної скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду першої інстанції від 16 грудня 2019 року немає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.
                                                                 Повний текст судового рішення виготовлений 17 березня 2020 року.

Головуючий:                                                                                                                     І.Г. Ступакова

Судді:                                                                                                                                А.І. Бітов

                                                                                                                                        О.В. Лук`янчук