Номер провадження: 22-ц/813/3938/20 
Номер справи місцевого суду: 523/5532/19
Головуючий у першій інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

       ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.06.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи без самостійних вимог: приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Русских Світлани Борисівни про встановлення факту родинних відносин, визначення часток у спільній сумісній власності подружжя, визнання права власності в порядку спадкування за законом, 

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи без самостійних вимог: приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Русских Світлани Борисівни про встановлення факту родинних відносин, визначення часток у спільній сумісній власності подружжя, визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача, ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій на праві спільної сумісної власності подружжя з відповідачем. Позивач є спадкоємцем першої черги за правом представлення, так як її мати ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У зв`язку з тим, що відповідач відмовляється надати позивачу правовстановлюючі документи на квартиру, нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.
Крім того, у свідоцтві про укладення шлюбу та свідоцтві по смерть бабусі існують розбіжності у прізвищі, у зв`язку з чим, на думку позивача, необхідно підтвердити родинний зв`язок між ОСОБА_1 та померлою бабусею ОСОБА_4 , задля усунення неможливості прийняття позивачем спадщини.
На підставі наведеного, позивач просила:
-встановити факт родинних відносин та визнати, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 була дружиною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
-визнати, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у рівних частках;
-визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Рішенням позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Встановлено факт родинних відносин у відповідність до якого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дружиною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Визнано за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , (іпн. НОМЕР_1 ) право власності на ј частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4 .
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення часток у спільній сумісній власності - відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2019 року та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Виходячи з наведених в апеляційній скарзі обґрунтувань, апелянт фактично оспорює рішення суду в частині визнання за позивачем право власності на ј  частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4 . Факт того, що відповідач перебував у шлюбі зі спадкодавцем ОСОБА_4 та що позивач є її внучкою, відповідачем не оспорюється і тому в апеляційному порядку не переглядається.
Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.
Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:
-29 вересня 2001 року був укладений шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про укладання шлюбу серії НОМЕР_2 ;
-під час перебування у шлюбі ними, за нотаріально посвідченим договором купівлі- продажу від 21 березня 2003 року, була придбана квартира АДРЕСА_1 , та оформлена на ім`я ОСОБА_1 ;
- ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії  НОМЕР_3 ;
-після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 ;
-спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є її чоловік, ОСОБА_1 та позивач по справі, ОСОБА_3 , яка є онучкою померлої та успадковує майно за правом представлення в силу ч.І ст.1266 ЦК України, в зв`язку зі смертю її матері, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка в свою чергу була дочкою ОСОБА_4 ;
-факт родинних відносин, зокрема те, що ОСОБА_1 є чоловіком померлої ОСОБА_4 та той факт, що ОСОБА_3 є її онучкою, підтверджується наданими сторонами суду доказами, та така обставина визнана сторонами по справі, а відтак не потребує додаткового доказування (ч.І ст.82 ЦПК);
- згідно з витребуваною копією спадкової справи №250 до майна ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведеною приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б., із заявами про прийняття спадщини, у встановлений законом шестимісячний строк, звернулись ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , а тому є такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 .
Задовольняючи позов частково, встановлюючи факт родинних відносин у відповідність до якого ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дружиною ОСОБА_1 , визнаючи за ОСОБА_6 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4 та відмовляючи у вимогах про визначення часток у спільній сумісній власності подружжя, суд першої інстанції виходив з того, що:
-  ОСОБА_1 є чоловіком померлої ОСОБА_4 ,а ОСОБА_3 є її онучкою;
- відповідач, не довів, що придбана на його ім`я спірна квартира під час зареєстрованого шлюбу зі спадкодавцем, є його особистою приватною власністю і таким чином, відповідач не спростував презумпцію права спільної сумісної власності на спірну квартиру під час шлюбу;
- частки подружжя у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Відповідачем не надано будь-яких документів, які б визначали, що частки у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не були рівними.
Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Так, суд першої інстанції вірно встановив, що сторони у передбачений законом строк з часу відкриття спадщини звернулися до нотаріальної контори і будучи спадкоємцями першої черги прийняли спадщину (позивач за правом представлення в порядку ст. 1266 ЦК України, а відповідач - як чоловік спадкодавця, який перебував з померлою на час відкриття спадщини у зареєстрованому шлюбі).
Крім того, суд першої інстанції вирішуючи питання про обсяг спадкового майна, на яке претендує позивач, вірно зазначив, що правовідносини, які виникли між сторонами по справі в частині виникнення права спільної сумісної власності подружжя, регулюються ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю У PCP, якою визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Встановивши, що спірна квартира була придбана у зареєстрованому шлюбі між відповідачем та спадкодавцем ОСОБА_4 , суд першої інстанції вірно виходив з презумпції спільної сумісної власності та вірно виходив з рівності часток подружжя.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що після смерті ОСОБА_4 спадщина відкрилася на 1/2 частину квартири і дійшов до справедливого і законного висновку, що позивачу, як спадкоємиці першої черги за правом представлення, в порядку спадкування належить 1/4 частина спірної квартири, оскільки відповідач будучи іншим спадкоємцем першої черги також має право на іншу частину спадкового майна - 1/4 частину, а з урахуванням 1/2 частини квартири, яка придбана ним у шлюбі зі спадкодавцем ОСОБА_4 - взагалі на 3/4 частини квартири.
Суд першої інстанції мотивовано не взяв до уваги заперечення відповідача та його представника, що спірна квартира є його особистою власністю з посиланням на те, що спірна квартира придбана ним за договором купівлі-продажу від 21.03.2003 року за гроші виручені від продажу належної йому на праві особистої приватної власності іншої квартири, яку він відчужив за договором купівлі-продажу від 31.01.2003 року. При цьому суд вірно вказав, що з боку ОСОБА_1 не надано жодного належного та допустимого доказу, який би вказував, що під час придбання спірної квартири 21.03.2003 року ОСОБА_1 дійсно були використані саме ті грошові кошти, які були ним отримані від продажу його іншої квартири за договором від 31.01.2003 року.
Крім того, суд обґрунтовано звернув увагу і на те, що продаж належної ОСОБА_1 квартири 31.01.2003 року відбувся за 12 600,00 грн. (п.2 договору), в той же час, як за придбану 21.03.2003 року квартиру АДРЕСА_1 , було сплачено 24 400,00грн. (п.3 договору), що майже в два рази більше ніж за отриману від продажу квартири.
Наведені в апеляційній скарзі доводи щодо належності спірної квартири на праві власності відповідачу одноособово, були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.
Доводи апеляційної скарги, що позивач ухиляється від повернення отриманих у борг від відповідача грошових коштів, не можуть бути взятими до уваги, оскільки висновків районного суду не спростовують.
Суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач у порядку спадкування за правом представлення за законом після смерті ОСОБА_4 має право власності на ј  частку спірної квартири, тобто на половину від належній спадкодавцю за життя 1/2 частки квартири.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -
                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2019 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено: 12 червня 2020 року.

Головуючий                        О.М. Таварткіладзе

Судді:                        А.П. Заїкін

               С.О. Погорєлова