ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2020 року 
м. Київ
справа № 695/2003/17 
провадження № 61-2546св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,
учасники справи:
позивач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Пальміра»,
відповідачі: ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранекс-Черкаси»,
провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Пальміра» на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 листопада 2017 року, ухвалене у складі судді Середи Л. В., та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 12 грудня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Сіренка Ю. В., Гончар Н. І., Пономаренко В. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2017 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Пальміра» (далі - СТОВ «Пальміра») звернулось з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранекс-Черкаси» (далі - ТОВ «Гранекс-Черкаси») про визнання недійсним договору оренди землі та визнання укладеною додаткової угоди.
Свої вимоги обґрунтувало тим, що 2 грудня 2009 року між ТОВ «Кропивна», правонаступником якого є СТОВ «Пальміра», та ОСОБА_1 укладений договір оренди земельної ділянки площею 2,53 га, яка належить ОСОБА_1 на праві власності, на строк з 1 січня 2010 року до 31 грудня 2014 року.
21 грудня 2011 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору, за умовами якої сторони визначили строк дії договору оренди до 31 грудня 2016 року.
Позивач вказує на те, що бажав скористатись своїм переважним правом поновлення договору на новий строк. У зв`язку з цим у встановлений законодавством та договором строк, а саме 11 листопада 2016 року, звернувся з листом-повідомленням до орендодавця про продовження строку дії договору оренди землі, однак ОСОБА_1 відмовилась, посилаючись на те, що її не влаштовують умови договору.
8 лютого 2017 року позивач надіслав ОСОБА_1 лист із новою пропозицією поновити договір оренди земельної ділянки та запропонував інші умови договору, зокрема збільшивши орендну плату, проте ОСОБА_1 також відмовилась.
У подальшому позивач дізнався, що ОСОБА_1 уклала договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Гранекс-Черкаси».
Посилаючись на те, що договір укладений з порушенням закону, оскільки порушує переважне право позивача на поновлення договору оренди, позивач просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 11 січня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Гранекс-Черкаси», визнати укладеною без підпису сторін додаткову угоду до договору оренди землі від 2 грудня 2009 року, зареєстрованого 26 липня 2010 року за № 041078400198, з моменту набрання чинності судовим рішенням та на умовах, визначених додатковою угодою.
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанції та мотиви їх прийняття
Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Крім того, додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами в обов`язковому порядку у місячний строк. Встановивши, що сторони у місячний строк не досягли домовленості щодо істотних умов договору, суд першої інстанції вважав, що переважне право позивача припинилося, і, як наслідок, відмовив у задоволенні позову.
Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 12 грудня 2017 року рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 листопада 2017 року залишено без змін.
Відхиляючи апеляційну скаргу СТОВ «Пальміра», апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вважав, що таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими судом у судовому засіданні.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У січні 2018 року СТОВ «Пальміра», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просило рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 листопада 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 12 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належним чином не з`ясували фактичних обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, неправильно визначились із характером правовідносин та неправильно застосували норми матеріального права. Заявник також вказує на те, що він за місяць до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця про намір продовжити договір, що узгоджується з пунктом 8 договору.
Позиція інших учасників справи
ТОВ «Гранекс-Черкаси» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишити без змін як законні і обґрунтовані. Посилалось на те, що орендар направив повторний лист повідомлення про намір продовжити строк дії договору після закінчення строку дії договору, що не узгоджується з вимогами статті 33 Закону України «Про оренду землі». Також товариство посилалось на те, що визнання укладеною додаткової угоди до договору, який припинив свою дію 31 грудня 2016 року, суперечить нормам законодавства, оскільки вказані відносини припинені у зв`язку із закінченням строку дії основного договору. Враховуючи викладене, товариство просило касаційну скаргу СТОВ «Пальміра» залишити без задоволення.
 
Провадження у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області.
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи
Суди установили, що 2 грудня 2009 року між ТОВ «Кропивна», правонаступником якого є СТОВ «Пальміра», та ОСОБА_1 укладений договір оренди земельної ділянки площею 2,53 га, яка належить ОСОБА_1 на праві власності та розташована на території Кропивнянської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на строк з 1 січня 2010 року до 31 грудня 2014 року.
21 грудня 2011 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, за умовами якої сторони визначили строк дії договору до 31 грудня 2016 року.
Згідно з пунктом 8 договору оренди після закінчення строку договору орендар має переважне права поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за тридцять днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. 11 листопада 2016 року СТОВ «Пальміра» надіслало ОСОБА_1 лист, яким повідомило її про намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк.
Листом від 22 листопада 2016 року ОСОБА_1 повідомила СТОВ «Пальміра» про небажання продовжувати договір оренди земельної ділянки, оскільки її не влаштовує розмір орендної плати та умови розрахунку в натуральній формі.
Вказаний лист позивач отримав 29 листопада 2016 року.
Також суди встановили, що 1 січня 2017 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Гранекс-Черкаси» укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого ОСОБА_1 передала у володіння і користування орендареві належну їй на праві власності земельну ділянку площею 2,53 га, розташовану на території Кропивнянської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, строком на 10 років.
Договір оренди 11 січня 2017 року зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 18545151.
8 лютого 2017 року СТОВ «Пальміра» надіслало ОСОБА_1 повторно лист-повідомлення про поновлення договору оренди, в якому запропоновані інші умови договору.
ОСОБА_1 24 лютого 2017 року надіслала СТОВ «Пальміра» відповідь про відмову в поновленні договору оренди землі.
Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови 
Згідно з частиною третьою статті З ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, вони регулюються також актами земельного законодавства України, Законом України «Про оренду землі».
Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. При передачі в оренду сільськогосподарських угідь для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строк дії договору оренди земельних ділянок визначається з урахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проєктами землеустрою.
Договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено (стаття 31 Закону України «Про оренду землі»).
Частинами першою - п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю надсилається лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Таким чином, відповідно до статті 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та за наявності волевиявлення сторін.
Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проєкт додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.
Частиною четвертою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що в разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.
Із листа від 22 листопада 2016 року відомо, що орендодавець ОСОБА_1 повідомляла  орендаря про те, що її не влаштовує розмір орендної плати та умови розрахунку в натуральній формі. Отже, вказане свідчить про те, що сторони не досягли домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов, і за таких обставин переважне право орендаря, а саме СТОВ «Пальміра», припинилось.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_1 як власник земельної ділянки вільна у виборі контрагента для укладення договору оренди. Встановивши, що СТОВ «Пальміра» не дотримано строків та процедури повідомлення про намір реалізувати своє переважне права на поновлення договору оренди на новий строк, а також те, що ОСОБА_1 до закінчення строку дії договору повідомила СТОВ «Пальміра» про намір не продовжувати строк дії договору, суди дійшли висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Оцінивши надані сторонами докази, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
До таких висновків суди дійшли, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Стосовно твердження заявника, що договір оренди землі укладений 2 грудня 2009 року, а зареєстрований 26 липня 2010 року, і саме з моменту державної реєстрації він набрав чинності, суд зазначає таке. 
Згідно із частиною першою статті 210 ЦК України та частиною першою статті 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого він відповідно до статті 18 Закону України «Про оренду землі» набирає чинності.
Однак частиною першою статті 763 ЦК України визначено, що договір найму (оренди) укладається на строк, установлений договором.
Суди установили, що додатковою угодою до договору оренди землі від 2 грудня 2009 року сторони визначили строк дії договору оренди до 31 грудня 2016 року.
Доводи про добросовісне та належне виконання позивачем умов договору не є предметом спору.
Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права або порушили норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновків судів не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте відповідно до статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання виконання судом обов`язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи.
Оскільки підстав для скасування судового рішення немає, суд касаційної інстанції відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін.
Щодо судових витрат
Оскільки суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Пальміра» залишити без задоволення.
Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 листопада 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 12 грудня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:  	С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов