УХВАЛА

16 квітня 2020 року 
Київ
справа №815/2640/17
адміністративне провадження №К/9901/49416/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді: Губської О.А.,  
суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В.,
розглянув клопотання ОСОБА_3 про передачу справи № 815/2640/17 на розгляд Великої Палати Верховного Суду,    
ВСТАНОВИВ:
1.          Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси, треті особи - Головне квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, ОСОБА_2 , в якому просив:
1.1.          визнати протиправним та скасувати наказ Міністра Оборони України №68КП від 30 березня 2017 року;
1.2.          визнати протиправним та скасувати наказ Першого заступника Міністра оборони України від 21 квітня 2017 року (по особовому складу) №51;
1.3.          визнати протиправним та скасувати наказ Начальника Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 04 травня 2017 року №86;
1.4.          зобов?язати Міністерство Оборони України поновити ОСОБА_3 на військовій службі на попередній посаді помічника начальника управління з фінансово-економічної роботи - начальника фінансово-економічного відділу Південно-Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління або на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді;
1.5.          стягнути з Квартирного експлуатаційного відділу міста Одеси на користь ОСОБА_3 матеріальне і грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 4 травня 2017 року по день поновлення на військовій службі з урахуванням середнього грошового забезпечення у розмірі 13986,64 грн.
2.           Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністра Оборони України №68КП від 30 березня 2017 року, наказ Першого заступника Міністра Оборони України №51 від 21 квітня 2017 року (по особовому складу), наказ Начальника Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління № 86 від 04 травня 2017 року. Поновлено ОСОБА_3 на військовій службі у Збройних силах України з включенням до списків особового складу Збройних Сил України з 21.04.2017 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
3.          Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року рішення суду першої інстанції змінено та доповнено речення абзацу третього резолютивної частини наступним: «за його згодою на посаді помічника начальника Управління з фінансово-економічної роботи - начальника фінансово-економічного відділу Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління ВОС-3101003». В іншій частині постанову залишено без змін.
4. Не погоджуючись з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позову, позивач подав касаційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судами першої й апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права.
5. Крім цього, останнім подано клопотання про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.  
6. Клопотання обґрунтовано тим, тим що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
7. Колегія суддів, дослідивши доводи заявленого клопотання про передачу справи на розгляд до Великої Палати Верховного Суду, для вирішення виключної проблеми у формуванні єдиної правозастосовної практики в подібних судових спорах, вважає що у його задоволенні необхідно відмовити з наступних підстав.
8. Відповідно до частини п?ятої  статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України,  суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
9. Підстава для передачі касаційним судом справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, визначена частиною п?ятою  статті 346 статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачає наявність у справі виключної правової проблеми, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
10. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в судовому рішенні від 26 березня 2019 року у справі 804/15369/13-а, для віднесення справи до категорії спорів, що містять виключну правову проблему і вирішення яких необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, така справа повинна мати декілька з наведених ознак:
- справа не може бути вирішена відповідним касаційним судом у межах оцінки правильності застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального права чи дотримання норм процесуального права;
- встановлена необхідність відступити від викладеного в постанові Верховного Суду України правового висновку, який унеможливлює ефективний судовий захист;
- існують кількісні критерії, що свідчать про наявність виключної правової проблеми, а саме значний перелік подібних справ (зокрема, між тими ж сторонами або з однакового предмета спору), які перебувають на розгляді в судах;
- існують якісні критерії наявності виключної правової проблеми, зокрема:
- немає усталеної судової практики у застосуванні однієї і тієї ж норми права, в тому числі, наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному;
- невизначеність законодавчого регулювання правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема, в тому числі необхідність застосування аналогії закону чи права;
- встановлення глибоких та довгострокових розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами, а також наявність обґрунтованих припущень, що аналогічні проблеми неминуче виникатимуть у майбутньому;
- наявність різних наукових підходів до вирішення конкретних правових питань у схожих правовідносинах.
11. Згідно з частиною першою  статті 347 статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України,  питання про передачу справи на розгляд палати, об?єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.
12. На думку позивача, у цій справі існує виключна правова проблема, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, однак обґрунтовуючи клопотання позивач, посилається на неправильне застосування Верховним Судом в правовідносинах, які на думку позивача, є подібними до правовідносин, що існують в межах даної справи, пункту 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», проте такі посилання відсутні в рішеннях, які є предметом касаційного перегляду, а тому зазначені обгрунтування не свідчать про наявність виключної правової проблеми. 
12. При цьому, колегія суддів зазначає, що положеннями   «Про судоустрій і статус суддів»  визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих  Конституцією  і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України.
13. Відповідно до частини першої  статті 2 статті Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб?єктів владних повноважень.
14. Судом касаційної інстанції в адміністративних справах, відповідно до  статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України,  є Верховний Суд, у складі якого за змістом статей  36,  37 Закону  діє, зокрема, Касаційний адміністративний суд. Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції у межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права.
15. Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
16. Таким чином, до повноважень Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, зокрема, належить вирішення питань про правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, їх тлумачення при вирішенні юридичних спорів в адміністративних справах чи проблем щодо забезпечення захисту прав, свобод або інтересів. Реалізація таких повноважень пов?язана з наявністю правових проблем.
17. Таким чином, колегія суддів вважає, що наведене у клопотанні обґрунтування наявності виключної правової проблеми, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, не створює підстави для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду цієї справи.
18. З урахуванням вищезазначеного, клопотання позивача про передачу справи  на розгляд до Великої Палати Верховного Суду задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 344, 346, 347, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про передачу справи № 815/2640/17 на розгляд до Великої Палати Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                О. А. Губська 

Судді                                                                                                    М.В. Білак
                                                                                                                                                                                                                                                           О.В. Калашнікова