ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року	Львів	Справа № 163/2575/19 пров. № А/857/4909/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Ільчишин Н.В.,
                                                                                 Пліша М.А.,
з участю секретаря судового засідання                Максим Х.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці Держмитслужби на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 09 квітня 2020 року (прийняте у м. Любомль Волинської області суддею Чишій С.С.) в адміністративній справі № 163/2575/19 за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил, 

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Любомльського районного суду Волинської області із вказаним позовом та просив визнати протиправною і скасувати постанову від 27.11.2019 т.в.о. заступника начальника Волинської митниці ДФС – начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародній взаємодії Хурсяка М.А. у справі про порушення митних правил № 2631/20500/19 та закрити провадження у справі.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що здійснив перевезення автомобіля на прохання знайомої ОСОБА_2 . Вказана особа має намір купити транспортний засіб (далі – ТЗ) та надала позивачу довіреність з метою доставки автомобіля до України. Позивач покупку автомобіля не здійснював, а лише передав продавцю кошти в сумі 2000 Євро, які були надані йому ОСОБА_2 . До митного оформлення подав єдиний наявний у нього пакет документів, який був наданий йому продавцем. Оскільки всі витрати несе ОСОБА_2 , позивач не мав мотиву занижувати вартість ТЗ. Також зазначає, що станом на день митного оформлення 3600 Євро за курсом НБУ становило 115 668 грн, а не 116 891,37 грн, як зазначено в спірній постанові. Сума накладеного оскарженою постановою стягнення зазначена цифрами та прописом є різна.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 09 квітня 2020 року, прийнятим в порядку письмового провадження, позов задоволено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржила Волинська митниця Держмитслужби, яка вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права та з неповним з?ясуванням обставин справи. Тому просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач вчинив дії, спрямовані на неправомірне зменшення митних платежів на суму 16 105,04 грн. Згідно поданої позивачем фактури від 02.01.2019, вартість купленого позивачем автомобіля складає 2000 Євро, однак в результаті опрацювання звернення митних органів Литовської Республіки встановлено, що спірний ТЗ було продано за 3600 Євро. Купівля спірного ТЗ саме позивачем, а не третьою особою, підтверджується квитанцією про отримання коштів серії AV № 19003.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не здійснювалося.
Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як видно з матеріалів справи, 15.01.2019 посадова особа митного поста «Луцьк» Волинської митниці ДФС здійснила митне оформлення легкового автомобіля «Міцубіши Аутлендер», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , за поданою декларантом (митним брокером) ПП «Респект Брок» ОСОБА_3 митною декларацією типу ІМ40ДЕ № UA205090/2019/005181.
У вищевказаній митній декларації одержувачем вказано ОСОБА_1 , особою відповідальною за фінансове врегулювання – ОСОБА_4 .
Згідно з фактурою (документ під назвою «Certificat de cession d’un venicule») від 02.01.2019, вартість ТЗ становить 2000 Євро, його продавцем виступав Gallet Stephane, отримувачем – ОСОБА_4 .
За митне оформлення спірного ТЗ при його митній вартості у 66 563,14 грн було нараховано та сплачено 52 931 грн митних платежів.

Державною фіскальною службою України отримано запит литовських митних органів від 05.07.2019 про підтвердження факту ввезення на митну територію України та митного оформлення транспортних засобів, серед яких також «Міцубіші Аутлендер», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .
31.07.2019 документи литовських митних органів ДФС України надіслало Волинській митниці ДФС для проведення перевірки. Згідно з литовською експортною митною декларацією MRN № 19LTKС0100EK008EB0, довідкою-рахунком (документ під назвою «Pazyma-Saskaita») від 10.01.2019, квитанцією про отримання коштів серії AV № 19003 автомобіль «Міцубіші Аутлендер» був проданий компанією UAB «AUTOVIDITA» громадянину ОСОБА_1 за ціною 3600 Євро.
З огляду на вартість ТЗ, заявлену під час митного оформлення та вказану в литовській експортній митній декларації, різниця розміру митних платежів складає 16 105,04 грн.

01.10.2019 інспектор Волинської митниці ДФС склав щодо ОСОБА_1 протокол про порушення митних правил № 2631/20500/19 за ознаками статті 485 МК України.
У протоколі зазначено, що ОСОБА_1 за посередництва громадянки ОСОБА_3 під час митного оформлення автомобіля «Міцубіши Аутлендер» вчинив дії, спрямовані на неправомірне зменшення розміру митних платежів в сумі 16 105,04 грн шляхом заявлення в митній декларації неправдивих відомостей.

27.11.2019 т.в.о. заступника начальника Волинської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Хурсяк М.А. виніс постанову № 2631/20500/19 якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 МК України, і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 300 % несплаченої суми митних платежів - в розмірі 48 315,12 грн.

Позивач, вважаючи це рішення протиправним та таким, що порушує його права та законні інтереси, оскаржив його в суді.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував його тим, що досліджені матеріали справи про порушення митних правил свідчать, що рішення про коригування митної вартості в порядку  ст.55 МК України  митницею не виносилось, а невиїзна документальна перевірка в порядку ст.ст.351 - 354 МК України  не проводилась. Визначення розміру митних платежів підрозділом митниці без винесення рішення про коригування митної вартості або за результатами документальної невиїзної перевірки є незаконним.
Доказів протиправної змови довірителя та позивача на неправомірне зменшення розміру митних платежів при винесені оскаржуваної постанови та в ході розгляду цієї справи не встановлено.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Враховуючи вимоги частини другої  статті 19 Конституції України  та частини другої  статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб?єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до частини першої статті 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням. Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у  статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у звязку з оскарженням (стаття 486 МК України).
Статтею 487 МК України  встановлено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього  Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно  зі статтею 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку, зокрема, відсутності події і складу адміністративного правопорушення; закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

Митним кодексом України  також встановлено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з?ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (статті 489 МК України).
Підставами для порушення справи про порушення митних правил є: 1) безпосереднє виявлення посадовими особами органу доходів і зборів порушення митних правил; 2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що проводять заходи офіційного контролю; 3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій (стаття 491 МК України).

Таким чином, наведеними вище нормами законодавства встановлено обов`язок уповноваженого органу (посадової особи) в кожному конкретному випадку з`ясувати питання про те: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому, такий орган (посадова особа) повинні з`ясувати наявність чи відсутність підстав для порушення справи про порушення митних правил, які визначені  статтею 491 МК України, та наявність чи відсутність доказів у справі про порушення митних правил.

Згідно  зі статтею 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України. Посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що частина друга  статті 459 МК України  встановлює, що загальним суб?єктом адміністративної відповідальності за порушення митних правил вважається особа, яка досягла 16-річного віку, а при вчиненні порушення митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств.
Відповідно до  статті 485 МК України порушенням вважається заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Колегія суддів зауважує, що диспозиція  статті 485 МК України передбачає спеціальну протиправну мету дій декларанта щодо заявлення неправдивих відомостей - неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. Наявність спеціальної протиправної мети вказує на те, що правопорушення може бути вчинене виключно з умисною формою вини та лише декларантом або уповноваженою ним особою, оскільки на момент подачі декларації декларант (уповноважена ним особа) повинен усвідомлювати факт заявлення неправдивих відомостей та умисно бажати, щоб заявлені ним неправдиві відомості вплинули на розмір митних платежів, які необхідно сплатити за митне оформлення задекларованого ним товару. Конкретизація диспозицією зазначеної статті спеціальної мети впливає й на конкретизацію спеціального суб?єкта вказаного адміністративного правопорушення, яким в цьому випадку, з урахуванням вимог п. 8 частини першої статті 4  та частини восьмої статті 264 МК України, може бути лише декларант або уповноважена ним особа.
При вирішенні питання щодо наявності/відсутності в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого  статтею 485 МК України,  необхідно також врахувати норми законодавства, які регулюють питання митного оформлення товарів (транспортних засобів).

Так, згідно з частиною першою статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації чи документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.
Відповідно до частини першої статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Частиною другою  ст.264 МК України  встановлено, що митна декларація та інші документи подаються митному органу в електронному вигляді з дотриманням вимог цього  Кодексу  або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом із митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, установлених цим Кодексом, декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою  ст. 335 МК України, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати митному органу оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їхні копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.
Перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений  статтею 53 МК України.
Згідно із частиною першою статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару і обраний метод її визначення.
А відповідно до частини п??ятої статті 255 МК України митне оформлення вважається закінченим після виконання всіх митних формальностей, визначених  Митним кодексом  до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень.

Таким чином, у випадку виконання особою дій, визначених законодавством України, та надання митним органом дозволу на користування та/або вивозу товару митне оформлення вважається завершеним.

З матеріалів справи видно та не заперечується сторонами, митне оформлення автомобіля «Міцубіши Аутлендер» за НОМЕР_2 типу ІМ40ДЕ № UA205090/2019/005181 проведено декларантом (митним брокером) ПП «Респект Брок».
При цьому, відповідно до графи 9 вищезгаданої митної декларації, відповідальним за фінансове врегулювання є ОСОБА_5 , графи 8 одержувачем зазначеного транспортного засобу є Калашніков В., тобто позивач.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до  статті 416 МК України митний брокер -  це підприємство, що надає послуги з декларування товарів транспортних засобів комерційного призначення, які переміщуються через митний кодон України.
Згідно зі  статтею 417 МК України взаємовідносини митного брокера з особою, яку він представляє,  визначаються відповідним договором.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що саме замовник, в цьому випадку ОСОБА_6 , несе відповідальність за достовірність даних (відомостей), що заявлені у наданих митному органу документах.
Таким чином, відповідальною особою у цих правовідносинах щодо подання органу доходів і зборів документів, які містять неправдиві відомості щодо вартості ТЗ, з метою ухилення від сплати митних платежів (за  ст. 485 МК України), є саме ОСОБА_6 , як замовник брокерських послуг.
Факт недостовірності задекларованих даних про вартість розглядуваного ТЗ за МД типу ІМ40ДЕ № UA205090/2019/005181, підтверджується матеріалами справи, в тому числі квитанцією про отримання коштів серії AV № 19003.
Як зазначено вище, ДФС України отримано запит литовських митних органів від 05.07.2019 про підтвердження факту ввезення на митну територію України та митного оформлення транспортних засобів, серед яких також «Міцубіші Аутлендер», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 . 31.07.2019 документи литовських митних органів ДФС України надіслало Волинській митниці ДФС для проведення перевірки. Згідно з литовською експортною митною декларацією MRN № 19LTKС0100EK008EB0, довідкою-рахунком (документ під назвою «Pazyma-Saskaita») від 10.01.2019, квитанцією про отримання коштів серії AV № 19003 автомобіль «Міцубіші Аутлендер» був проданий компанією UAB «AUTOVIDITA» громадянину ОСОБА_1 за ціною 3600 Євро.
За результатами перевірки було встановлено, що митним брокером позивача задекларовано недостовірну інформацію про вартість спірного ТЗ.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи позивача про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого  статтею 485 МК України.

Відповідно до  статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78  цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. 

У матеріалах адміністративної справи відсутні і за період апеляційного розгляду справи судом не отримано доказів того, що задекларовані відомості про вартість спірного ТЗ за вказаною МД, є достовірними, а висновки митного органу є необ`єктивними.
З приводу покликання апелянта на описку в оскаржуваній постанові від 27.11.2019 за № 2631/20500/19 в частині суми накладеного стягнення, то на переконання колегії суддів таке не впливає на законність та обгрунтованість цієї постанови, а тому не може бути підставою для її скасування. З тексту вказаної постанови видно, що 300 % від недоплаченої суми митних платежів складає 48  315,12 грн, а не 60 039 грн, як вказано в дужках прописом.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими твердження апелянта про правомірність оскарженої постанови; ця постанова винесена в межах повноважень, у визначений законодавством спосіб та з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення. Адміністративне стягнення на позивача накладено в межах санкції  статті 485 МК України. Отже, відсутні підстав для скасування цієї постанови та закриття провадження у справі.

З врахуванням наведеного, а також приписів  статті 317 КАС України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції від 09.04.2020 винесене з неповним з?ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з невідповідністю висновків суду обставинам справи, а тому це рішення суду необхідно скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Волинської митниці Держмитслужби задовольнити.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 09 квітня 2020 року в адміністративній справі № 163/2575/19 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Волинської митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	М. А. Пліш 	
Повне судове рішення складено 18.06.2020