П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

13 квітня 2020 року                                                                                    м. Київ
 
Справа № 22-5319                                                 Головуючий у1-й інстанції - Буша Н. Д.
Унікальний № 754/10491/15-ц                                                         Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:
 
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Гаращенка Д. Р.
                                                                                 Невідомої Т. О.
 
розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Никоненко Тетяни Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
у с т а н о в и л а:
 
У липні 2015 року ПАТ "Дельта Банк"  пред`явив в суд позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 004-29507-191110, в якому просив  стягнути з відповідача заборгованість 16 239 грн 13 коп., яка складається: з тіла кредиту 7 515 грн 07 коп.; простроченого тіла кредиту 3 082 грн 98 коп.; заборгованості за відсотками 5 641 грн 08 коп. (а.с.1-7).
Позов було обґрунтовано тим, що відповідач не виконує належним чином свої зобов`язання за кредитним договором № 004-29507-191110 від 19 листопада 2010 року про відкриття кредитної лінії на суму 3 100 грн., унаслідок чого станом на 14 січня 2015 року утворилась заборгованість на загальну суму 16 239 грн. 13 коп.
Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10 листопада 2015  року позов задоволено у повному обсязі.
Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» 16 239 грн 13 коп. в рахунок погашення заборгованості за кредитом.
Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. в дохід держави віднесені за рахунок відповідача.
   
Не погодившись з рішенням суду, адвокат Никоненко Т. М. в інтересах відповідача подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи,  порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення районного суду скасувати та призначити справу для розгляду в загальному порядку (а.с.60-63). 
Відзиву на апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» не подав, копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та копію апеляційної скарги позивач отримав 02 березня 2020 року (а.с.84).
  
За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга Никоненко Тетяни Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 листопада 2015 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
 
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
Судовим розглядом встановлено, що 19 листопада 2010 року між сторонами укладено кредитний договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування банківської платіжної картки № НОМЕР_1 , на підставі якого позивач встановив відповідачу овердрафт з лімітом 3 100 грн.
Відповідач порушив умови договору шляхом неповернення кредитних коштів та несплати відсотків за користування кредитними коштами, унаслідок чого станом на 14 січня 2015 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 16 239 грн 13 коп., яка складається: з тіла кредиту 7 515 грн 07 коп.; простроченого тіла кредиту 3 082 грн 98 коп.; заборгованості за відсотками 5 641 грн 08 коп.
За таких обставин районний суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог та наявність правових підстав для задоволення позову.
 
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги відповідача апеляційний суд  виходить з наступного.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в силу яких одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).
За змістом ст. 626  ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст. 628 ЦК України  зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
У даному випадку районним судом на підставі відомостей наявних у матеріалах справи письмових доказів правильно встановлено наявність між сторонами правовідносин, які випливають із кредитного договору на відкриття карткового рахунку та обслуговування банківської платіжної картки №  НОМЕР_1 , на підставі якого позивач встановив відповідачу овердрафт з лімітом 3 100 грн., а також наявність порушення умов договору з боку відповідача, що має наслідком наявність заборгованості.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено отримання відповідачем кредитних коштів у заявленому розмірі та неодноразове надання відповідачу кредитної лінії, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані виходячи з наступного.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
За правилом ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до положень цивільного процесуального законодавства, якщо при дослідженні письмових доказів особою, яка бере участь у справі, буде подана заява про те, що доданий до справи або поданий іншою особою для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може відповідно до частини 11 статті 83 ЦПК просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. При відсутності з її боку таких процесуальних дій, особа, яка подала заяву, має згідно із загальними правилами доказування (стаття 81 ЦПК) подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів.
У даній справі відповідач вдається до одночасного заперечення щодо отримання кредитних коштів та щодо правильності нарахування відсотків за користування кредитними коштами.
Ставлячи під сумнів правильність та достовірність наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач не заявляє жодного конкретного аргументу щодо неправильності наведених у розрахунку відомостей про зняття ним готівки та/чи проведення оплати карткою у певні дати у період з 29 листопада 2010 року (перше зняття саме 3 100 грн) до 27 березня 2014 року у загальному розмірі 22 096 грн 46 коп.
З наданого позивачем розрахунку також убачається, що ОСОБА_1 в період з грудня 2010 року до березня 2014 року проводились платежі по погашенню тіла кредиту. 
Конкретних аргументів щодо недостовірності відображення у розрахунку сплачених ним на погашення кредитної заборгованості сум відповідач у апеляційній скарзі також не наводить.
За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що відомості наданого позивачем на підтвердження вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту розрахунку заборгованості (а.с.7) в частині наявності заборгованості по тілу кредиту у загальному розмірі 10 598 грн. 05 коп., з яких: 7 515 грн. 07 коп. - тіло кредиту; 3 082 грн. 98 коп. - прострочене тіло кредиту, відповідачем у встановленому процесуальним законом порядку не спростовані.  
Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції в цій частині відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення  немає.
 
Водночас доводи апеляційної скарги відповідача щодо необґрунтованості  заявленої до стягнення заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції та можуть бути прийняті у якості підстав для зміни оскаржуваного рішення з огляду на таке.  
 Згідно з відомостями наданого позивачем розрахунку заборгованості в частині відсотків за користування кредитними коштами (а.с.7, графи 8-10) відсотки за користування кредитом ОСОБА_1 нараховувались до сплати в період з лютого 2011 року до лютого 2012 року і були повністю погашені (графа 8, рядки 4-16). Наступне нарахування відсотків відбулося за період з лютого 2015 року до червня 2015 року у загальному розмірі 1 578 грн. 72 коп. (графа 8, рядки 53-56) Указана сума відсотків  не була сплачена відповідачем (графа 9). Водночас указані у графі 10 (рядки 53-56) суми простроченої заборгованості по відсоткам не відповідають відомостям графи 8 щодо розміру відсотків, розрахованих до сплати, а тому не можуть бути присуджені судом до стягнення.
Ураховуючи наведене у контексті положень ч.6 ст. 81 ЦПК України, апеляційний суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення відсотків у розмірі 1 578 грн 72 коп., який підтверджується відомостями розрахунку щодо нарахування та сплати відсотків у їх взаємному зв`язку.   
При вирішенні справи районний суд не звернув уваги на вищенаведені відомості письмових доказів, зокрема, розрахунку заборгованості (а.с.7), в ході їх оцінки та дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості по сплаті відсотків у повному обсязі.
 
За правилами ч. 1 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для зміни судового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Ураховуючи наведене, оскаржуване рішення підлягає зміні шляхом зменшення розміру заборгованості за кредитним договором № 004-29507-191110 від 19 листопада 2010 року станом на 22 червня 2015 року, яка підлягає стягненню з  ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» з 16 239 грн. 13 коп. до  12 175 грн. 87 коп. (7515,07 + 3082,08 + 1578,72).
 
Одночасно доводи апеляційної скарги відповідача щодо необхідності застосування позовної давності у спорі відхиляються апеляційним судом як неприйнятні, оскільки з наявних у розпорядженні суду письмових доказів убачається, що ОСОБА_1 здійснював платежі на погашення заборгованості за кредитним договором до 25 березня 2014 року, а позов про стягнення тіла кредиту та відсотків пред`явлений до суду у липні 2015 року, тобто в межах строку позовної давності. 
Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.
Зміна рішення в частині зменшення суми стягнення не потребує зміни розподілу судових витрат, що визначені за мінімальною ставкою.
 
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
 
Апеляційну скаргу адвоката Никоненко Тетяни Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково. 
 
Заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 листопада 2015  року змінити.
Зменшити розмір заборгованості за кредитним договором № 004-29507-191110 від 19 листопада 2010 року станом на 22 червня 2015 року, яка підлягає стягненню з  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (код ЄДРПОУ 34047020, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17) з 16 239 грн. 13 коп. до 12 175 (дванадцять тисяч сто сімдесят п`ять) грн. 87 коп.    
 
В решті рішення суду залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.  

Головуючий                                                                                А. А. Пікуль
 
Судді                                                                                            Д. Р. Гаращенко
 
Т. О. Невідома