Дата документу 13.03.2020 Справа № 328/1724/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 328/1724/19                                                Головуючий у 1 інстанції Коваленко П.Л.
Провадження №22ц/807/682/20                          Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
13 березня 2020 року         м. Запоріжжя
       Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого:        Полякова О.З.,
суддів: Кухаря С.В.,
        Крилової О.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 22 листопада 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я малолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я малолітньої дитини.
В обґрунтування своїх вимог зазначала, що 13 грудня 2018 року, після 15.00 години, біля Будинку спорту по вулиці Центральній в місті Токмак, її малолітнього сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вдарив палкою в праве око малолітній ОСОБА_4 2009 р.н., внаслідок чого у її сина виявилося стромальне помутніння рогівки у межах оптичної зони правового очного яблука. Травмування правого ока привело до того, що з 13 грудня до 29 грудня 2018 року дитина проходила лікування у КП «Токмацька багатопрофільна лікарня» ТМР, а потім з 29.12.2018 по 21.01.2019 в КУ «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» ЗОР. 
Зазначала, що батьки малолітнього ОСОБА_4 спочатку погодилися на мирне врегулювання виниклої ситуації та передали їй 1200 грн., однак в подальшому здоров`ям її сина не цікавились, грошей не передавали, її лист з пропозицією врегулювати конфліктну ситуацію залишили без відповіді.
Внаслідок отриманої травми її син протягом тривалого часу проходив лікування, на що позивач, окрім сплачених 1200 грн. потратила 5476,12 грн. Також дитині була спричинена моральна шкода, а саме: дитина була позбавлена можливості відвідувати тренування, за планову для всіх дітей їхньої сім`ї новорічну виставу, провести зимові канікули у родичів. Дивитись дитячі телевізійні програми Глєб мав можливість у чітко обмежуваному часі, щоб не навантажувати око. Ушкоджене око було закрито медичною пов`язкою, що притягувало до себе зайву увагу дорослих та дітей, котрі задавали незручні для дитини питання. Моральну шкоду позивач оцінює в 5000 грн. 
Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_3 , батька дитини, яка спричинила шкоду її синові, матеріальну шкоду у розмірі 5476,12 грн., моральну шкоду у розмірі 5000 грн. та судові витрати.
Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 22 листопада 2019 року відмовлено в задоволенні позову. 
Залишаючи позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди без задоволення, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності. Зокрема, суд посилався на відсутність кримінального провадження по зазначеному позивачем факту, не встановлення факту причетності дитини відповідача до виявлених у ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, а також на те, що відповідач до адміністративної відповідальності за вчинення його сином неправомірних дій відносно сина ОСОБА_1 не притягувався. Встановивши, що вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від вимог про відшкодування матеріальної шкоди, яка не знайшла свого підтвердження, суд зазначив, що вона також не підлягає задоволенню.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 22 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її вимоги. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні її позовних вимог, суд першої інстанції не звернув увагу, що ОСОБА_3 не був притягнутий до адміністративної відповідальності через відсутність причинного зв`язку між неналежним вихованням дитини та наслідками - навмисним заподіянням його сином травмування ОСОБА_2 . Натомість, судом залишено поза увагою, що в описовій частині постанови Токмацького районного суду Запорізької області № 328/343/19 зазначено про визнання відповідачем факту неумисного травмування її сина, та передачі коштів позивачу у сумі більше 1000 грн. 
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 13 січня 2020 року (а.с. 84), в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк».
03 лютого 2020 року від ОСОБА_3 , в порядку ст. 360 ЦПК України надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Вважає її необґрунтованою, оскільки обставини, при якій син позивача отримав травму ока є недоведеними, та зазначені в медичній документації тільки зі слів батька дитини, а в позовній заяві тільки зі слів позивача. В ході розгляду справи не було встановлено чи дійсно дитина отримала шкоду здоров`ю, не було доведено внаслідок чиїх дії дитина отримала шкоди і коли зазнала шкоди здоров`ю. Доказом невиконання ним обов`язків та визнання вини не може бути те, що ОСОБА_3 , сплатив ОСОБА_1 1200 грн., оскільки ці кошти були сплачені враховуючи співчуття щодо отримання дитиною травми. Враховуючи наведене, просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду - залишити без змін. 
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Положеннями частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.  
Так, встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).
ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 51).
З висновку спеціаліста № 03 від 22 січня 2019 року, вбачається, що зі слів потерпілого: 13 грудня 2018 року після 15.00 години на вулиці Центральна у м. Токмак біля Будинку спорту під час гри з товаришами один з товаришів кинув палку і попав нею в праве око. Відчув різкий біль. В той же день батьками був доправлений в КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР, був оглянутий лікарем офтальмологом і було призначене лікування. На протязі тижня знаходився на амбулаторному лікуванні. У зв`язку з відсутністю позитивної динаміки був направлений до клініки «ВІЗУС», де був оглянутий спеціалістами і було призначене стаціонарне лікування в ОДКЛ у м. Запоріжжя, де знаходився на лікуванні з 29 грудня 18 року по 21 січня 2019 року. 
У підсумках вищенаведеного висновку зазначено, що ОСОБА_2 2011 р.н. з 13 грудня 2018 року по 21 січня 2019 року знаходився на лікуванні у лікаря окуліста Токмацької БЛІЛ та у офтальмологічному відділенні ЗОКДЛ м. Запоріжжя з діагнозом «Непроникаюче поранення рогівки правого ока». Під час огляду було виявлено стромальне помутніння рогівки у межах оптичної зони правого очного яблука. Виявлені у потерпілого ОСОБА_2 2011 р.н., стромальне помутніння рогівки правого ока утворилося на місті загоєння непроникаючого поранення рогівки правого ока. Таке пошкодження могло утворитися від травматичної дії твердого предмета який діяв саме у ділянку очного яблука. Та не суперечать обставинам на які посилається потерпілий. Згідно з «Правилами судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень від 17.01.1995» стромальне помутніння рогівки у межах оптичної зони правого очного яблука у ОСОБА_2 , 2011 року народження може бути оцінено не раніше ніж через 3 місяця з дня отримання тілесного пошкодження. Пункт 4.13.2 (Невизначеність кінці ушкодження, яке не було небезпечне для життя під час отримання). Давнина тілесних ушкоджень не суперечить часу, на який посилається потерпілий та зазначено в медичній документації (а.с. 11-12). 
З довідки КП «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради встановлено, що ОСОБА_2 2011 р.н. звернулись на прийом до окуліста 26 грудня 2018 року зі скаргами на погіршення зору після травми 13 грудня 2018 року - палкою потрапили в око (а.с. 13).
Довідкою КП «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради також підтверджено факт перебування ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні ЗОКДЛ офтальмологічного відділення з діагнозом 
непроникаюче поранення рогівки. травматичний кератит. Зазначений діагноз також підтверджений обстеженням ТОВ «Візус» (а.с. 13, 14).
З виписки (епікризу) № НОМЕР_1 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що він - з 29 грудня 2018 року по 21 січня 2019 року перебував на лікуванні в «Запорізькій обласній клінічній лікарні» ЗОР із діагнозом: травматичний кератит правого ока. Непроникаюче поранення роговиці правого ока. Гострий бронхіт. В короткому анамнезі зазначено: Травма правого ока. 13 грудня 2018 року отримав удар по оку палкою (а.с. 16).
На підтвердження витрат на лікування ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачем надані наступні документи: квитанції про сплату медикаментів та лікування у КП «Токмацька багатопрофільна лікарня» ТМР за період з 13.12.2018 по 29.12.2018 - 272,90 грн.; квитанції про сплату медикаментів та обстежень у КУ «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» Запорізької обласної ради за період з 29.12.2018 по 21.01.2019 на загальну суму 1676,21 грн.; транспортні витрати на консультацію у м. Запоріжжя 04.03.2019 - 384 грн.; транспортні витрати за період з 29.12.2018 по 21.01.2019 перебування дитини у лікарні м. Запоріжжя - 3143,01 грн. (а.с. 17-26).
Необхідність вищенаведених витрат підтверджена матеріалами справи, зокрема медичною документацією, та не спростована відповідачем. 
З довідки за підписом голови правління ГО Федерація спортивної боротьби міста Токмак і Токмацького району Запорізької області за вих. №1206 від 12.06.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідував тренування з вільної боротьби з 01 вересня по 13 грудня 2018 року. З 13 грудня 2018 по даний час зайняття не відвідує у зв`язку із травмою ока, яка отримана перед тренуванням (а.с. 27).
Відповідачем ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу визнається факт того, що його син ОСОБА_4 також відвідує тренування з вільної боротьби у ГО Федерація спортивної боротьби міста Токмак і Токмацького району Запорізької області.
20 червня 2019 року позивачем ОСОБА_1 на адресу відповідача ОСОБА_3 направлений лист, в якому відповідачу запропоновано в термін до 10 липня 2019 року добровільно прийняти заходи до відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненою здоров`ю малолітнього ОСОБА_2 (а.с. 29)
З повідомлення за підписом т.в.о. начальника Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області №1374/75/02-2019 від 15.06.2019 вбачається, що керівництвом Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області розглянуто звернення ОСОБА_7 . За вказаним фактом проведено повну та всебічну перевірку, під час якої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП та направлено для прийняття рішення до Токмацького районного суду Запорізької області. Під час розгляду в Токмацькому районному суді Запорізької області справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3 , суддею Коваленко П.Л. було винесено постанову №328/343/19 від 25 лютого 2019 року, в якій було прийнято рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_3 за ч.1 ст.184 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с. 30).
Саме з урахуванням зазначеного повідомлення та постанови судді Токмацького районного суду Запорізької області від 25 лютого 2019 року у справі № 328/343/19, відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст.184 КУпАП про закриття провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, суд першої інстанції дійшов висновку, про недоведеність що саме малолітній ОСОБА_4 13 грудня 2018 року спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_2 .
Так, дійсно провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_3 за ч.1 ст.184 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Разом з тим, з тексту постанови вбачається, що підставою для закриття провадження слугувала відсутність формулювання суті адміністративного правопорушення в протоколі про адміністративне правопорушення, та не зазначення, в яких саме діях ОСОБА_3 проявилось неналежне виховання дитини, не зазначена форма вини, тощо.
Втім, колегія суддів не може погодитись із висновком про відсутність підстав для відшкодування шкоди ОСОБА_3 , оскільки судом першої інстанції було залишено поза увагою обставини, які встановлені постановою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 25 лютого 2019 року у справі № 328/343/19. 
Так, за приписами ч. 8 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Так, з постанови судді Токмацького районного суду Запорізької області від 25 лютого 2019 року у справі № 328/343/19 вбачається, що в судовому засіданні  ОСОБА_3 пояснив, що його син ОСОБА_8 , 2009 року народження займається вільною боротьбою. В грудні 2018 року перед початком тренування, його син знаходився на вулиці разом з малолітнім ОСОБА_2 та іншими дітьми. Під час розваг його син неумисно вдарив гілкою дерева ОСОБА_2 , заподіявши йому ушкодження ока. Про ці обставини йому відомо зі слів сина. Він із дружиною зустрівся з батьками ОСОБА_2 та погодився сплатити певні кошти на лікування дитини, бо відчував свою провину. Після цього він сплатив суму більше 1000 гривень батькам потерпілого. При цьому він не вважає, що неналежним чином виконує батьківські обов`язки. Він працює автослюсарем, хоч офіційно і не працевлаштований, його дружина працює бухгалтером на підприємстві. Їх сину забезпечені всі належні умови життя, в тому числі харчування, навчання, розвитку і таке інше. В побуті у них всі належні умови. Вони із дружиною цікавляться навчанням сина і займаються його вихованням. Випадок із травмуванням ОСОБА_2 стався випадково під час гри дітей і ніяким чином не свідчить про його неналежне відношення до виховання сина (а.с. 80-81).
Відповідно до частини першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За правилами статті 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.
Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Частиною першою статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно ч. 2 ст. 1178 ЦК України якщо малолітня особа завдала шкоди під час перебування під наглядом навчального закладу, закладу охорони здоров`я чи іншого закладу, що зобов`язаний здійснювати нагляд за нею, а також під наглядом особи, яка здійснює нагляд за малолітньою особою на підставі договору, ці заклади та особа зобов`язані відшкодувати шкоду, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.
За роз`ясненнями, що містяться в пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", зі змінами та доповненнями, за шкоду, заподіяну неповнолітнім, який не досяг 15 років, несуть відповідальність перед потерпілим його батьки, а у відповідних випадках - навчальні заклади.
При цьому слід мати на увазі, що батьки несуть майнову відповідальність у випадках, коли шкода, заподіяна неповнолітнім, є наслідком нездійснення за ним контролю, неналежного виховання або неправильного використання щодо них своїх прав; навчальні заклади несуть майнову відповідальність за шкоду, якщо вона виникла внаслідок нездійснення ними належного контролю за неповнолітнім у час знаходження його під їхнім наглядом.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що шкода була спричинена саме внаслідок нездійснення навчальним закладом належного контролю за малолітніми у час знаходження їх під наглядом закладу, а не внаслідок неналежного виховання.
Крім цього, учасникам справи визнається факт того, що травму малолітній ОСОБА_2 отримав перед початком тренування, а отже не можуть бути прийнятними доводи ОСОБА_3 щодо завдання шкоди як з вини батьків так і вини закладів або особи, що зобов`язані здійснювати нагляд за нею. 
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про доведеність вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування матеріальної шкоди на лікування, оскільки відповідачем було визнано факт заподіяння шкоди його сином та свою провину.
Щодо відшкодування заявленої суми моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне. 
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Сам факт заподіяння моральної шкоди дитині знайшов своє підтвердження, однак при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, а також характер і тривалість цих страждань, стан здоров`я потерпілого, його вік, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішальним є також факт саме неумисних дій ОСОБА_4 , що не заперечується учасниками справи. З урахуванням цих обставин суд на підставі ст. 23 ЦК України визначає моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню, в розмірі 500 грн., оскільки вважає, що саме такий розмір відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам розумності та справедливості.
Визначаючи розмір моральної шкоди, колегія суддів керується положеннями законодавства, з урахуванням характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, та інших обставин справи, що відповідає роз`ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р № 4.
 Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зауважує, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження. А отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, із прийняттям нової постанови, про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).
Частинами 1-5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Верховний Суд у своїй постанові від 03.05.2018 року по справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом на правничу допомогу, 04 червня 2019 року уклала договір про надання правової допомоги з адвокатом Загуменною І.В. (а.с. 31-32).
На підтвердження понесення витрат на надання правничої допомоги позивачем в строки визначені ч.6 ст. 141 ЦПК України до суду першої інстанції надані квитанції від 10 червня 2019 року тв. Від 10 липня 2019 року на суму 200 грн. та 1200 грн., акти виконаних робіт (а.с. 34).
З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, колегія суддів вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 1400 грн. належним чином обґрунтовані та не суперечать розподілу судових витрат, а отже підлягають стягненню з ОСОБА_3 .
Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 133, 141, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,- 

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 22 листопада 2019 року у цій справі - скасувати, прийняти нову постанову, за якою:
«Позов ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я малолітньої дитини - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 5476 (п`ять тисяч чотириста сімдесят шість) гривень 12 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 500 (п`ятсот) гривень.
В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1400 (одна тисяча чотириста) гривень. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 13 березня 2020 року.

Головуючий:

Судді: