П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/11038/19                               Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Романченко Є.Ю.
                                                              Суддя-доповідач -  Полотнянко Ю.П.   
12 травня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Драчук Т. О.  Ватаманюка Р.В. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України , в якому просив:
- визнати протиправним рішення Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови у призначенні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому з 01.07.2019 інвалідності І-А групи внаслідок захворювання, що пов`язане із проходженням служби в органах внутрішніх справ;
- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням з 01.07.2019 інвалідності І-А                    групи внаслідок захворювання, що пов`язане із проходженням служби в органах внутрішніх справ та негайно перерахувати УМВС України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області 501750 грн. для виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22.01.2020 позов задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України, яка виразилась в неприйнятті рішення щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги в зв`язку із встановленням інвалідності І-А групи з 01.07.2019;
- зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку із встановленням І-А групи інвалідності, та прийняти рішення, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року, з урахуванням висновків суду;
- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю. 
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до витягу з наказу начальника УМВС України в Житомирській області від 24.07.2000 № 100о/с позивач звільнений із органів внутрішніх справ у запас Збройних сил по статті 64 пункт "б" (через хворобу) з посади помічника начальника - оперативного чергового чергової частини штабу Богунського районного відділу (м. Житомир) УМВС України з 28.07.2000.
Відповідно до свідоцтва про хворобу військово-лікарської комісії УМВС України в Житомирській області від 28.07.2000 № 354/187, позивачу встановлено, що його захворювання - ТАК, пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
Згідно із довідкою МСЕК серія 2-18 ЖИЗ № 063534 від 18.10.2000 під час первинного огляду органами МСЕК ОСОБА_1 з 15.08.2000 встановлено III групу інвалідності, внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серія ЖИА № 036122 від 27.12.2005 під час проходження повторного огляду органами МСЕК позивачу з 21.11.2005 було встановлено III групу інвалідності  внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в ОВС України.
16.05.2012 під час проходження повторного огляду органами МСЕК позивачу з 04.05.2012 було встановлено II групу інвалідності внаслідок захворювань, що пов`язані з проходженням служби в ОВС України (довідка до акту огляду МСЕК серія 10 ААБ № 239426 від 16.05.2012).
Згідно із довідкою до акту огляду МСЕК серія 12 ААА № 084413 від 28.10.2014 під час проходження повторного огляду органами МСЕК ОСОБА_1 з 28.10.2014 було встановлено І - Б групу інвалідності внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
Як підтверджено довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 548746 від 04.07.2019 позивачу під час повторного огляду органами МСЕК з 01.07.2019  встановлено І - А групу інвалідності внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в ОВС.
Згідно із довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія 12 ААА №040481 від 07.07.2019 ступінь втрати професійної працездатності позивача становить 100%.
У серпні 2019 року позивач звернувся до ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області із заявою щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до п. 3 Порядку № 850.
Листом Голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 24.09.2019 №248ж/29 позивача повідомлено про те, що Департаментом фінансово-облікової політики МВС України повернуто матеріали щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з їх невідповідністю вимогам п.4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.
Позивач, вважаючи, що МВС України, повернувши документи, фактично незаконно відмовило йому в призначені та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням І-А групи інвалідності, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що прийняття рішення про виплату чи відмову у виплаті одноразової грошової допомоги є виключною компетенцією Міністерства внутрішніх справ, а не Департаменту фінансово-облікової політики МВС України чи Управління Міністерства внутрішніх справ України у Житомирській області в особі ліквідаційної комісії, на які покладено виключно процедурний обов`язок по проведенню відповідних процедурних дій по оформленню відповідних документів для вирішення питання про виплату такої допомоги та реалізації рішення головного розпорядника коштів (МВС України) розпорядниками нижчої ланки.
Таким чином, на думку суду першої інстанції, Міністерство внутрішніх справ України, повернувши без розгляду ОСОБА_1 матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги, діяло не у межах і не у спосіб, визначений Порядком № 850.
Колегія суддів, за результатом апеляційного розгляду справи, погоджується з висновками суду першої інстанції. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 22 Закону України від 20.12.1990 № 565-XII  «Про міліцію» держава гарантує працівникам міліції соціальний захист.
Згідно із пунктом 5 розділу IX Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію». Відповідно до пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Закон № 580-VIII набрав чинності 07 листопада  2015 року.
Разом з тим, відповідно до абзаців 2 і 3 пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».
Таким чином, за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", виходячи з положень якого обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 30 січня 2018 року у справі № 822/1579/17, від 13 лютого 2018 року у справах № 808/1866/16 та № 806/845/16, від 31 січня 2019 року у справі №822/1883/18 та від 20 лютого 2019 року у справі №822/1883/18.
Статтею 23 Закону України «Про міліцію» передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», тобто до 07 листопада 2015 року, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, регулювався Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 р. № 850 (далі Порядок №850).
Пунктом 2 Порядку № 850 визначено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
У пункті 3 Порядку № 850 зазначено окремі підстави, які надають право на призначення  і виплату одноразової грошової допомоги, однією із яких є установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності,-у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.
При цьому, відповідно до пункту 4 Порядку № 850, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Пунктом 7 Порядку № 850 передбачено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).
Згідно з пунктом 8 Порядку № 850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги тощо.
МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (пункт 9 Порядку № 850).
Таким чином, відповідно до Порядку № 850 підставою для призначення одноразової грошової допомоги, чи відмови в її при значенні, є прийняття МВС України відповідного рішення.
Між тим, як слідує з матеріалів справи, відповідач, за результатом розгляду документів щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги, не прийняв жодного із зазначених вище рішень та всупереч пункту 9 Порядку № 850 повернув матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачеві без розгляду, а відтак суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що при розгляді документів позивача, відповідачем не дотримано Порядку № 850 та допущено протиправну бездіяльність.
Стосовно посилання відповідача на пункт 4 Порядку № 850, то як зазначив Верховний Суд у постанові від 12.02.2020 року у справі №822/1136/17, Законом України «Про міліцію» не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку № 850. Вказана норма Порядку № 850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу двохрічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.
Колегія суддів вважає, що при розгляді даної адміністративної справи суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності МВС України, яка виразилась в неприйнятті рішення щодо  призначення позивачу одноразової грошової допомоги та зобов`язання відповідача повторно розглянути матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням І- А групи інвалідності та прийняти рішення відповідно до Постанови №850.
При цьому, посилання апелянта на положення Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до листа Голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 24.09.2019 №248ж/29, Департаментом фінансово-облікової політики МВС України повернуто матеріали щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги саме у зв`язку із їх невідповідністю вимогам п.4 Порядку №850.
Посилання апелянта на те, що 04.07.2019 під час повторного огляду позивача органами МСЕК з 01.07.2019 підтверджено встановлену у 2014 році І групу інвалідності, тобто встановлена у 2014 році І група інвалідності не змінилась, що свідчить про відсутність підстав для виплати грошової допомоги, колегія суддів відхиляє, оскільки вказане не було підставою для відмови позивачу у призначенні та виплати одноразової грошової допомоги.
Як зазначено вище, відповідач за результатом розгляду документів щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги, не прийняв жодного із рішень та всупереч пункту 9 Порядку № 850 повернув матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачеві без розгляду.
Доводи апелянта про те, що поданий позивачем пакет документів не відповідає вимогам Порядку №850 і як наслідок неможливість їх розгляду, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки процедурний обов`язок по проведенню відповідних процедурних дій по оформленню відповідних документів для вирішення питання про виплату такої допомоги та реалізації рішення головного розпорядника коштів розпорядниками нижчої ланки покладено на Управління МВС України у Житомирській області.
Також це не звільняє відповідача від можливості витребувати зазначені документи у ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області для розгляду.
При цьому, суд звертає увагу на те, що можливість повернення документів як таких, що не відповідають вимогам законодавства Порядком № 850 не передбачена, а тому повернення Міністерством внутрішніх справ України документів позивача без прийняття рішення про призначення чи відмову у призначенні одноразової грошової допомоги суперечить зазначеним вище нормам.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких з`ясованих обставин по справі, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Драчук Т. О.    Ватаманюк Р.В.