ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року	Львів	Справа № 300/1880/19 пров. № А/857/164/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді -                                     Макарика В.Я.

суддів -                                                          Бруновської Н.В., Матковської З.М.

за участю секретаря судового засідання - Волошин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Матуляк Я.П., м. Івано-Франківськ) у справі № 300/1880/19 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій,-

                                                 В С Т А Н О В И В:          

13 вересня 2019 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення №0013651305 від 19.06.2019 рок, №0013771305 від 19.06.2019 року, вимогу про сплату боргу (недоїмки) №0013761305 від 19.06.2019 року та рішення про застосування штрафних санкцій №0013751305 від 19.06.2019 року.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до   Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 39394463, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018) про скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій - задоволено повністю.
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 19.06.2019 року за № 0013651305 та за № 0013771305, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.06.2019 року за № Ф-0013761305, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за № 0013751305 від 19.06.2019 року.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 39394463, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 2812 (дві тисячі вісімсот дванадцять) гривень 69 копійок.
Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило Головне управління ДФС в Івано-Франківській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права та без урахування всіх обставин справи. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у апеляційній скарзі.
26 травня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання від відповідача про відкладення розгляду справи, яке мотивоване забезпеченням заходів карантину.
За результатами розгляду вказаного клопотання колегія суддів ухвалила його відхилити, оскільки будь-якого обґрунтування неможливості явки до суду апелянта не наведено.
Поверхневі та загальні покликання на умови карантину зі сторони відповідача не можуть вважатися достатньою підставою для відкладення розгляду справи. Також рекомендація Ради суддів України (лист № 9рс-186/20 від 16.03.2020р.) не вказує на припинення судами розгляду справ, а лише встановлює особливий режим судів України, який включає в себе, зокрема, розгляд справ в режимі відеоконференції, по можливості здійснення розгляду справи без участі сторін, в порядку письмового провадження, рекомендацію учасникам судових засідань подавати до суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності за наявними у справі матеріалами.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин апеляційний суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторони відповідача. Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останнім не наведено, клопотань про їх витребування/долучення тощо не заявлено.
В протилежному випадку відкладення розгляду справи без пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя в умовах карантину може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції врахувавши викладені обставини та норми статті 313 КАС України, а саме ч. 2 ст. 313 КАС України у якій зазначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та ч. 3 ст. 313 КАС України суд апеляційної інстанції явку сторін у даній справі не визнавав обов`язковою, тому присутність осіб (відповідача), які беруть участь у справі є не обов`язковою та даний спір може бути вирішений на підставі наданих учасниками справи письмових доказів.
Відповідно до ч. 4  ст. 229 КАС України  за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.
Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що ГУ ДФС в Івано-Франківській області проведено документальну планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, за результатами якої складений акт від 22.05.2019 №448/09-19-13-05/ НОМЕР_1 (т.1 а.с.17-74).
Перевіркою встановлено, що в період з 01.01.2017 по 31.12.2018 ФОП ОСОБА_1 здійснював такі види діяльності за КВЕД: 49.41 - Вантажний автомобільний транспорт, 46.73 - Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.
На підставі акта перевірки від 22.05.2019 №448/09-19-13- 05/ НОМЕР_1 Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 19.06.2019 року за №0013651305 та за №0013771305, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.06.2019 року за №Ф-0013761305, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за №0013751305 від 19.06.2019 року.
Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 формував доходи відповідно до дати відвантаження товарів та дати оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг, а не згідно факту надходження коштів на банківський рахунок платника податку.
Перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження підприємницької діяльності за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, відображеного в додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017, встановлено завищення загального оподаткованого доходу на суму 165 785.33 грн., в тому числі за 2017 на 165 785,33 гривень.
В порушення вимог пп. 177.4.1 п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 , в податковій звітності до вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, віднесено суми на придбання товарів, які безпосередньо не пов`язані з отриманням доходу за 2017 на загальну суму 43 7678,09 грн. (за рахунок включення до вартості документально підтверджених витрат вартості придбаних, але не реалізованих товарно-матеріальних цінностей (лісопродукції), за рахунок включення до їх складу витрат на утримання основних засобів подвійного призначення та не підтверджених документально).
Згідно пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
За приписами ст.138 ПК України однією зі складових витрат, які враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, є витрати операційної діяльності, які включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.
Згідно п.177.1 ст.177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування доходів є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця.
Згідно п.177.4ст.177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
За правилами Податкового кодексу України підставою для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.
За приписами підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.
Відповідно до підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України платник податків має право обирати самостійно, якщо інше не встановлено цим Кодексом, метод ведення обліку доходів і витрат.
Судом першої інстанції встановлено, що у період, який перевірявся, позивач здійснював вантажні перевезення (вид економічної діяльності 49.41) та торгівлю деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (вид економічної діяльності 46.37). 
Зокрема, по виду економічної діяльності 49.41 (вантажний автомобільний транспорт) за 2017 рік: сума одержаного доходу - 151 301,51 грн., надання послуг ДП Вигодське лісове господарство по перевезенню лісоматеріалів; сума документально підтверджених понесених витрат, що безпосередньо пов`язані з провадженням господарської діяльності за КВЕД 49.41 (вантажний автомобільний транспорт) склала, а саме:
- 52 500,01 грн. - вартість дизпалива 1111 "Окко Бізнес Контракт" (накладні, платіжні доручення, відомості на списання ПММ);
- 14 625,13 грн. - заробітна плата (відомості нарахування та виплати зарплати);
-           9 653,14 грн. - інші витрати, а саме: 3 500,00 грн. (ФОП ОСОБА_2 ) - витрати, пов`язані з придбанням та списанням запасних частини (накладні, товарні чеки, платіжні доручення, відомості/акти на списання); 6 153,14 грн. (ТзОВ "Автоцентр") - витрати, пов`язані з придбанням та списанням запасних частини та ремонтом паливної апаратури (накладні, платіжні доручення, відомості/акти на списання ТМЦ, акти виконаних робіт (наданих послуг), товарні чеки).
По виду економічної діяльності 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням за 2017 рік: сума одержаного доходу за 2017 рік - 4 536 626,52 грн. (без ПДВ), а саме:
- експортні операції - 342 9437,88 грн.
- ТзОВ "Уніплит" - 13 503,33 грн.
- ДП Вигодський лісгосп - 28 990,00 грн.
- ФОП ОСОБА_3 - 407 473,55 грн.
- ФОП ОСОБА_4 - 469 333,33 грн.
- ФОП ОСОБА_5 -31 374,00 грн.;
сума документально підтверджених понесених витрат (накладні, платіжні доручення, відомості/акти на списання ТМЦ, акти виконаних робіт (наданих послуг), відомості нарахування та виплати зарплати, ЄСВ, товарні чеки, зареєстровані в ЄРПН податкові накладні), пов`язані з провадженням господарської діяльності склала 4 057 071,35 грн., з яких:
2 777 071,82 грн. - лісопродукція придбана у ДП Вигодський лісгосп;
423 456,66 грн. - заробітна плата;
272 000,00 грн. - ТзОВ "Ярич" (орендна плата);
252 430,00 грн. - ФОП ОСОБА_6 (транспортні послуги);
28 901,00 грн. - ФОП ОСОБА_7 (транспортні послуги);
14 246, 00 грн. - ТзОВ "Костюк-Транс" (транспортні послуги);
14 585 грн. - ТзОВ "БСТРАНС" (транспортні послуги);
31 875, 00 грн. - ФОП ОСОБА_8 (транспортні послуги);
123 66,67 грн. - ДП "Брошнівський лісгосп" (ТМЦ);
15 909,95 грн. -ТД "Експрестехпостач" (ТМЦ);
27 185,07грн. - ПП "Техноліс" (пили);
5 262,00 грн. - ПП "ВДМ" (стрічка пакувальна, шнур, скоби);
5 526,00 грн. - ТОВ "Автоцентр" - (ремонт паливної апаратури, ТМЦ);
5 170,00 грн. - ПП "ТД "Галпідшипник" (ТМЦ);
5 800,00 грн. - ТзОВ "Олнова" (ножі до деревообробного верстата);
5 293,50 грн. - ТзОВ Фірма "Елта-Л" (ТМЦ);
22 721,00 грн. - ТзОВ "Інтерпет" (диск до рубмашини);
14 166,67 грн. - ПП "Ведео" (запасні частини до стрічко пильного верстата);
58 790,12 грн. - ПП "Окко Бізнес Контракт" (дизпаливо);
58 313,72 грн. - сплата ЄСВ з доходу ФОП.
Позивачем на підтвердження вищеперерахованих операцій пов`язаних з отриманням доходу та понесених витрат, надані: банківські виписки, видаткові та податкові накладні, електронні митні декларації, сертифікати про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів та ін. (т. 1 а.с.136-250, т.2 а.с.1-150, 203-250, т.3 а.с.1-8).
Частиною першою статті 9 цього Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Документами, які підтверджують витрати для цілей податкового обліку, можуть бути первинні документи, які засвідчують факт оплати товарів (робіт, послуг) і які відповідають вимогам частини 2статті 9 Закону №996-XIV, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупівлі (виконаних робіт, наданих послуг).
Право платника податку на включення витрат до витрат звітного періоду виникає, коли вони відповідають таким вимогам: документально підтверджені належним чином оформленими первинними документами; пов`язані із господарською діяльністю підприємця; безпосередньо пов`язані з отриманням доходів; мають бути фактично сплачені; товари (роботи, послуги), з придбанням яких пов`язані витрати, мають бути поставлені (отримані).
Наявність первинних документів під час проведення перевірки є необхідною умовою для підтвердження правомірності декларування показників податкового обліку. Обов`язок платника податків зберігати такі первинні документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з обов`язком контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів.
Підпунктами 177.4.5, 177.4.6 пункту177.4 статті 177 ПК України передбачено, що не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.
Зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.
Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).
Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.
Таким чином, наведеними нормами урегульовано порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, при цьому види основних засобів подвійного призначення визначені підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України - це земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.
На підтвердження здійснення витрат відображених у звітності позивач надав первинні бухгалтерські документи, які містяться в матеріалах адміністративної справи.
Судом першої інстанції встановлено, що витрати, які позивач відобразив у фінансово-бухгалтерській документації є реально понесені останнім, у зв`язку з провадженням господарської діяльності. Зазначені витрати у причинному зв`язку узгоджуються з фактом наявності у позивача вантажного автомобіля та трактора, а також відповідають меті здійснення такої діяльності.
Також, позивачем підтверджено суму отриманого доходу та понесених витрат в 2017 році по правовідносинах з ДП «Вигодське лісове господарство», шляхом надання копій накладних, електронних митних декларацій та сертифікатів про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів для здійснення експортних операцій.
У відповідності до п. 1 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 року № 395, результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.
Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.
Згідно п. 1.6, п.1.7 Розділу I Порядку, за результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.
Відповідно до п.п.2.3.2.1-2.3.2.2 п.2.3.2 Розділу II Порядку результати документальної перевірки діяльності платника податків складаються таким чином: результати документальної перевірки дотримання податкового законодавства групуються за окремими видами податків і зборів та у розрізі податкових періодів. У цій частині акта (довідки) перевірки відображаються задекларовані платником податків у податковій та іншій звітності показники, результати перевірки цих показників та робиться відповідний запис щодо встановлення або не встановлення порушень. При цьому до акта (довідки) перевірки додаються відповідні аналітичні таблиці. Крім того, наводяться дані про наявність та результати перевірки пільг, наданих відповідно до законів (код пільги, на яку суму і на який податок отримано пільги з розбивкою за роками в межах звітних періодів, що перевіряються); у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення; у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки.
У висновку акта (довідки) документальної перевірки зазначається узагальнений опис виявлених перевіркою порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, з посиланням на підпункти, пункти, статті законодавчих актів або загальний висновок щодо відсутності таких порушень.
З матеріалів справи видно, що в акті перевірки не визначено конкретно порушення щодо декларування позивачем в декларації про майновий стан і доходи сум валових витрат, а саме не зазначено посиланням на первинні документи на підставі яких відповідачем дійшов висновку про порушення позивачем вимог податкового законодавства, тому висновки відповідача про заниження позивачем витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу за 2017 рік є безпідставними та необґрунтованими.
Суд першої інстанції вірно взяв до уваги той факт, що одним з видів господарської діяльності позивача є вантажний автомобільний транспорт (49.41), а у своїй господарській діяльності позивач використовує транспортні засоби УРАЛ (вантажний автомобіль) та ЮМЗ-6АКЛ (трактор), тому суд вважає, що витрати на технічне обслуговування транспортних засобів пов`язані з господарською діяльністю позивача.
Щодо неможливості віднесення до підприємницьких витрат витрати з придбання запасних частин та проведення поточного ремонту у зв`язку з тим, що це витрати на утримання вантажного автомобіля та трактора (у тому числі експлуатацією), які відносяться до основних засобів подвійного призначення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Пунктом 177.2 статті 177 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Відповідно до підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею.
Згідно з підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.
Наведеними нормами урегульований порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, при цьому види основних засобів подвійного призначення визначені підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України серед яких є легкові та вантажні автомобілі.
Відповідно до ст. 2 Закону України "Про деякі питання ввезення на митну територію України та реєстрації транспортних засобів" від 06.07.2005 р. № 2739-IV пропуск на митну територію України з метою вільного обігу та першу реєстрацію в Україні ввезених транспортних засобів нових і таких, що були в користуванні, або виготовлених в Україні здійснюють за умови їх відповідності екологічним нормам не нижче рівня "ЄВРО-2" згідно з технічними регламентами та національними стандартами (щонайменше за умови відповідності вимогам рівня "B" ДСТУ UN/ECE R 49-02A, B:2002 або "B","C","D" ДСТУ UN/ECE R 83-03:2002, які застосовують залежно від особливостей конструкції транспортних засобів):
- для тракторів колісних для перевезення напівпричепів (сідельних тягачів), автобусів та легкових автомобілів - коди товарних позицій 870120, 8702 та 8703 згідно з УКТ ЗЕД - з 1 січня 2006 року;
- для вантажних автомобілів та автомобілів спеціального призначення - коди товарних позицій 8704 та 8705 згідно з УКТ ЗЕД - з 1 січня 2007 року.
Згідно Закону України "Про Митний тариф України" від 19 вересня 2013 року № 584-VII трактори колісні для напівпричепів мають код УКТ ЗЕД 870120, причепи та напівпричепи 8716, а моторні транспортні засоби для перевезення вантажів 8704.
Згідно п 2. Примітки Групи 87 у цій групі термін "трактори" означає транспортні засоби, призначені головним чином для буксирування чи штовхання інших транспортних засобів, пристроїв і вантажів, незалежно від того, мають вони чи ні допоміжні пристосування, у поєднанні з основним застосуванням трактора, для перевезення інструментів, насіння, добрив тощо.
Суд апеляційної інстанції врахувавши вище зазначене, вважає, що податковим органом безпідставно виключено зі складу витрат, витрати на обслуговування транспортних засобів, які використовуються позивачем у господарській діяльності, оскільки, відповідно до норм чинного законодавства, трактори не відносяться до вантажних автомобілів, а отже не є основними засобами подвійного призначення, як основні засоби подвійного призначення пп.177.4.6 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України.
Згідно із п.п.14.1.138. п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 6000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 6000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).
Заважаючи на вищезазначену законодавчу норму, транспортні засоби, які позивач використовує у своїй господарській діяльності, безумовно належать до основних засобів.
З матеріалів справи встановлено, що позивачем сформовано витрати по транспортних засобах - УРАЛ (вантажний автомобіль) та ЮМЗ-6АКЛ (трактор), які зареєстровані за позивачем як за фізичною особою, а не як за суб`єктом господарювання.
Пунктом 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 передбачено, що транспортні засоби, що належать фізичним особам - підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.
Таким чином, реєстрація транспортного засобу, який використовується фізичною-особою підприємцем лише у своїй господарській діяльності, саме, як за суб`єктом господарювання є неможливою. Натомість такі транспортні засоби реєструються за фізичними-особами підприємцями, як за фізичними особами.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем правомірно сформовано витрати з урахуванням витрат на ремонт та експлуатацію транспортних засобів - УРАЛ (вантажний автомобіль) та ЮМЗ-6АКЛ (трактор), тому відповідачем протиправно збільшено позивачу суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 48 940, 70 грн.
Щодо вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19.06.2019 року за № Ф-0013761305 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за № 0013751305 від 19.06.2019 року слід зазначити наступне.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування" базою нарахування єдиного внеску для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Частиною 5 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування" визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Згідно частин 2, 3 статті 9 вказаного Закону обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Слід звернути увагу на те, що вимога та рішення про застосування фінансових санкцій є похідними від податкового повідомлення-рішення №0013651305, тому оскільки відповідач протиправно збільшив позивачу зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, то як наслідок, неправомірно встановлено зобов`язання зі сплати єдиного внеску та застосовано штрафні санкції.
Тому, оскаржувані вимога про сплату боргу (недоїмки) від 19.06.2019 року за № Ф-0013761305 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за № 0013751305 від 19.06.2019 року є протиправними.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 19.06.2019 року №0013771305 про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір за в загальному розмірі 6117,59 грн. суд апеляційної інстанції зазначає, що це рішення суб`єкта владних повноважень також має похідний характер від податкового повідомлення-рішення №0013651305 яке визначено як протиправне.
Взявши до уваги викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.06.2019 року за № 0013651305 та за № 0013771305, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19.06.2019 року за № Ф-0013761305, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за № 0013751305 від 19.06.2019 року.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 229 ч. 4, 241, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,-
          
                                                 П О С Т А Н О В И В:             

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року у справі № 300/1880/19 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 3 розділу VI "Прикінцевих положень" Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	В. Я. Макарик 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повне судове рішення складено 28 травня 2020 року.
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду