РІШЕННЯ
Іменем України

15 червня 2020 року 
Київ
справа №9901/33/19
адміністративне провадження №П/9901/33/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого судді Берназюка Я.О., суддів: Гімона М.М., Желєзного І.В., Стрелець    Т.Г., Стеценка С.Г.,
за участю: 
секретаря судового засідання                                         Лупу Ю.Д., 
представника позивача                                                   Кравця Р.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу №9901/33/19
за позовом ОСОБА_1 
до Вищої ради правосуддя
про визнання незаконним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 18 грудня 2018 року №3948/0/15-18,
ВСТАНОВИВ:
І. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 
16 січня 2019 року ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої ради правосуддя (далі також - ВРП, відповідач), в якому просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Вищої ради правосуддя від 18 грудня 2018 року №3948/0/15-18 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Києво-Святошинського районного суду Київської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України» (далі також - рішення ВРП від 18 грудня 2018 року №3948/0/15-18, оскаржуване рішення).
ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА
Позивач вважає, що рішення ВРП від 18 грудня 2018 року №3948/0/15-18 про його звільнення з посади судді має бути скасоване, оскільки є незаконним. Свою позицію позивач обґрунтовує наступним.
1. Під час вирішення питання про звільнення позивача було порушено конвенційні права позивача, зокрема, щодо забезпечення права на участь в засіданні ВРП.
2. Під час розгляду питання про звільнення позивачу не було надано можливість розглядати дане питання неупередженим складом ВРП, оскільки під час вирішення інших питань ВРП вже висловила свою позицію щодо необхідності звільнення позивача, що не відповідає суб`єктивному критерію неупередженості та порушує конвенційні права позивача, зокрема, щодо забезпечення права на участь в засіданні, в праві належним чином скористатися професійною правничою допомогою та надати пояснення.
3. Посилання в оскаржуваному рішенні на інші рішення ВРП не відповідає вимогам обґрунтованості та вмотивованості, оскільки навіть в тих рішеннях, на які є посилання, не має відповіді на всі аргументи позивача, а «спрощений» підхід до написання рішення особливо в питаннях звільнення позивача з посади законом не передбачено.
4. ВРП порушено визначений частиною одинадцятою статті 51 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» строк надання оскаржуваного рішення, що призвело до грубого порушення права позивача на отримання відомостей про себе.
ВРП у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 від 28 грудня 2019 року не погоджується з вимогами позивача, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю. Свою позицію відповідач обґрунтовує наступним.
1. Оскаржуване рішення ВРП від 18 грудня 2018 року №3948/0/15-18 ухвалено у спеціальному приміщенні (нарадчій кімнаті), повноважним складом ВРП та підписано всіма її членами, які брали участь в його ухваленні.
2. Оскаржуване рішення містить посилання на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
3. Доказів про наявність виключних підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення ВРП позивачем не надано.
ІІІ. КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ 
22 січня 2019 року Верховний Суд ухвалою відкрив провадження в адміністративній справі №9901/33/19, зобов`язав відповідача подати відзив на позовну заяву та призначив справу до розгляду в судове засідання з повідомленням (викликом) сторін на 18 лютого 2019 року на 16.00 год.
11 лютого 2019 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про зупинення провадження в адміністративній справі №9901/33/19; аналогічне клопотання 12 лютого 2019 року надійшло і від представника позивача.
Зазначені клопотання було обґрунтовано тим, що ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 21 січня 2019 року в порядку, передбаченому частиною сьомою статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відкрито провадження №11-4сап19 за скаргою ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 29 листопада 2018 року №3653/0/15-18 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 липня 2018 року №2247/3дп/15-18 про притягнення судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності».
18 лютого 2019 року ухвалою Верховного Суду в судовому засіданні задоволено клопотання представників позивача та відповідача про зупинення провадження у справі №9901/33/19 до набранням законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду у адміністративній справі №11-4сап19 за скаргою ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 29 листопада 2018 року №3653/0/15-18 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 липня 2-18 року №2247/3дп/15-18 про притягнення судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності».
11 грудня 2019 року до суду надійшло клопотання представника позивача - ОСОБА_2 про поновлення провадження у справі, в якому зазначалося, що 24 жовтня 2019 року у справі №11-4сап19 Великою Палатою Верховного Суду було винесено постанову, якою скаргу ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 29 листопада 2018 року №3653/0/15-18 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 липня 2018 року №2247/3дп/15-18 про притягнення судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» задоволено, а оскаржене рішення ВРП скасовано. Зазначена постанова набрала законної сили з дати її прийняття, у зв`язку із чим представник позивача просив поновити провадження у справі №9901/33/19.
Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2019 року клопотання представника позивача від 11 грудня 2019 року задоволено, провадження у справі №9901/33/19 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 18 грудня 2018 року №3948/0/15-18 поновлено, справу призначено до розгляду в судове засідання з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання, призначене на 15 червня 2020 року представник відповідача не з`явився, однак надіслав до суду клопотання від 10 червня 2020 року, в якому просив розглянути справу без його участі.
IV. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН 
Перевіривши матеріали справи, взявши до уваги пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Верховний Суд встановив наступне.
ОСОБА_1 Указом Президента України від 19 серпня 1997 року №856/97 призначений строком на п`ять років на посаду судді Києво- Святошинського районного суду Київської області. Постановою Верховної Ради України від 28 листопада 2002 року №334-VІ обраний суддею безстроково.
2 лютого 2018 року до ВРП із Вищої кваліфікаційної комісії суддів України надійшли скарги ПАТ «Укрсоцбанк», подані через адвокатів Тараненка А.І. та Ткачука О.В., на дії судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1, у яких зазначалося про істотне порушення суддею норм процесуального права під час здійснення правосуддя у справі №369/10754/15-ц та постановлення ухвали суду від 5 жовтня 2015 року про забезпечення позову, що призвело до порушення права ПАТ «Укрсоцбанк» розпоряджатися належним йому нерухомим майном. У зв`язку із цим у скаргах ставилося питання про притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
Третя Дисциплінарна палата ВРП ухвалою від 28 лютого 2018 року №650/3дп/15-18 відкрила дисциплінарну справу стосовно судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 .
Рішенням Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 липня 2018 року №2247/Здп/15-18 суддю Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади судді.
Зазначене рішення було оскаржено суддею ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя. За результатами розгляду скарги рішенням Вищої ради правосуддя від 29 листопада 2018 року №3653/0/15-18 рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 липня 2018 року №2247/Здп/15-18 про притягнення судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності залишено без змін.
30 листопада 2018 року до Вищої ради правосуддя надійшло подання Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя (вх. №10279/0/8-18) про звільнення судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 
19 грудня 2018 року ВРП, розглянувши подання Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя про звільнення судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , за результатами голосування прийняла рішення №3948/0/15-18 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Києво-Святошинського районного суду Київської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України".
З рішення від 18 грудня 2018 року №3948/0/15-18 встановлено, що при його прийнятті ВРП керувалася пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України, статтею 115 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до яких підставою для звільнення судді є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.
При цьому, судом встановлено, що рішення ВРП від 29 листопада 2018 року №3653/0/15-18 було предметом судового розгляду в порядку, визначеному частиною сьомою статті 266 КАС України, і Велика Палата Верховного Суду постановою від 24 жовтня 2019 року у справі №11-4сап19 задовольнила скаргу ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 29 листопада 2018 року №3653/0/15-18, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Третьої Дисциплінарної палати від 11 липня 2018 року №2247/3дп/15-18 та скасувала рішення ВРП від 29 листопада 2018 року №3653/0/15-18.
Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи те, що справа №9901/33/19 взаємопов`язана зі справою №11-4сап19, і в цих справах беруть участь ті самі особи ( ОСОБА_1 та Вища рада правосуддя), а також те, що оскаржуване рішення у цій справі (від 18 грудня 2018 року №3948/0/15-18) прийняте на підставі рішення, яке було предметом спору у справі №11-4сап19 (від 11 липня 2018 року № 2247/Здп/15-18), то обставини встановлені в адміністративній справі №11-4сап19 не підлягають доказуванню у цій справі.
Зокрема, із рішення від 24 жовтня 2019 року у справі №11-4сап19 вбачається, що аналізуючи зміст рішення ВРП від 29 листопада 2018 року №3653/0/15-18, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Третьої Дисциплінарної палати від 11 липня 2018 року №2247/3дп/15-18 та інші матеріали дисциплінарної справи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що характер допущених суддею Волчком А.Я. процесуальних порушень не має ознак умисного порушення прав людини і основоположних свобод, які за своєю тяжкістю відповідали б порушенню присяги судді.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ВРП не встановила та з матеріалів справи не вбачається, що суддею ОСОБА_1 саме умисно при постановленні ухвали від 5 жовтня 2015 року про забезпечення позову було порушено норми процесуального права, а також те, що накладення арешту на майно ПАТ «Укрсоцбанк» суддею ОСОБА_1 було складовою частиною узгоджених дій судді та позивача.
Ураховуючи викладене та беручи до уваги те, що суддя ОСОБА_1 має стаж роботи понад 20 років, позитивно характеризується, за період роботи суддею до дисциплінарної відповідальності не притягувався, а також ураховуючи інформацію щодо показників його роботи, яка надана головою Києво-Святошинського районного суду Київської області та міститься в матеріалах дисциплінарної справи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про невідповідність рішення ВРП від 29 листопада 2018 року №3653/0/15-18 критеріям обґрунтованості та пропорційності, що є підставою для його скасування.
V. ОЦІНКА СУДУ 
Суд, вивчивши доводи позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх належними та допустимими доказами, дійшов таких висновків.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі статтею 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.
Суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.
Згідно з пунктом 3 частини п`ятої статті 126 Конституції України підставою для звільнення судді є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.
Порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності суддів визначено Конституцією України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів» 2 червня 2016 року №1402-VIII (далі- Закон №1402-VIII).
Зокрема, статтею 108 Закону №1402-VIII визначено, що дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному Законом України "Про Вищу раду правосуддя", з урахуванням вимог цього Закону.
Положеннями пункту 6 частини першої статті 109 Закону №1402-VIII визначено, що одним із видів дисциплінарного стягнення є подання про звільнення судді з посади, що, зі змісту пункту 1 частини восьмої цієї ж статті, застосовується у разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку.
За змістом пунктів 1, 7 частини дев`ятої статті 109 Закону №1402-VІІІ істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов`язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, може бути визнаний, зокрема, будь-який із таких фактів: суддя допустив поведінку, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду; суддя допустив інше грубе порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду.
Статтею 115 Закону №1402-VIII встановлено, що відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, є підставою для звільнення судді з посади. Факти, що свідчать про вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, мають бути встановлені Вищою радою правосуддя (її відповідним органом).
Відповідно до статті 131 Конституції України в Україні діє Вища рада правосуддя.
Повноваження, статус, порядок діяльності та засади організації ВРП визначаються Законом України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року №1798-VIII (далі - Закон №1798-VIII).
Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1798-VIII Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №1798-VIII статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності Вищої ради правосуддя визначаються Конституцією України, цим Законом та Законом України "Про судоустрій і статус суддів".
Частиною першою статті 26 Закону №1798-VIII встановлено, що Вища рада правосуддя діє у пленарному складі, якщо інше не встановлено цим Законом.
Згідно з пунктом 5.1 Глави 5 Регламенту Вищої ради, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 24 січня 2017 року №52/0/15-17 (далі - Регламент), формою роботи Ради є засідання у пленарному складі. 
Відповідно до пункту 9.2 Глави 9 цього Регламенту рішення ухвалюється більшістю членів Ради, які беруть участь у засіданні Ради у пленарному складі чи її органу, якщо інше не визначено Законом.
Згідно з частинами першою та третьою статті 56 Закону №1798-VIII питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні Вищої ради правосуддя. Питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України (вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; порушення суддею обов`язку підтвердити законність джерела походження майна), Вища рада правосуддя розглядає на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді. Суддя, стосовно якого розглядається питання про звільнення, повідомляється про засідання Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному цим Законом. Неявка судді на засідання незалежно від причин не перешкоджає розгляду питання за його відсутності.
Відповідно до частини другої статті 57 Закону №1798-VIII рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
1) склад Вищої ради правосуддя, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;
2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої ради правосуддя, які брали участь у його ухваленні;
3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких Вища рада правосуддя дійшла відповідних висновків.
Таким чином, при розгляді цієї справи суд повинен перевірити чи мала повноваження ВРП ухвалювати рішення від 18 грудня 2018 року №3948/0/15-18, чи підписане оскаржуване рішення всіма членами ВРП, які брали участь в його ухваленні, а також, чи містить оскаржуване рішення відповідача визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких відповідач дійшов відповідних висновків.
Повноважність складу ВРП визначається не лише можливістю розглядати те чи інше питання і приймати відповідне рішення, а належною і повноважною кількістю членів ВРП, які беруть участь у її засіданні.
Так, відповідно до статті 18 Закону №1798-VIII Вища рада правосуддя є повноважною за умови обрання (призначення) на посаду щонайменше п`ятнадцяти членів, серед яких більшість становлять судді (включаючи суддів у відставці), та складення ними присяги.
Відтак, на момент ухвалення оскаржуваного рішення, склад ВРП було сформовано відповідно до вимог закону. 
З оскаржуваного рішення від 18 грудня 2018 року №3948/0/15-18 вбачається, що воно підписано всім складом членів ВРП, які брали участь в його ухваленні.
Тобто, оскаржуване рішення від 18 грудня 2018 року № 3948/0/15-18 ухвалене повноважним складом та підписане всіма членами ВРП, які брали участь в його ухваленні.
З приводу наявності чи відсутності у оскаржуваному рішенні посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких Вища рада правосуддя дійшла відповідних висновків, суд зазначає наступне.
Оскаржуване рішення, відповідно до статті 56 Закону №1798-VIII було прийнято ВРП на підставі подання Третьої Дисциплінарної палати ВРП (рішення від 11 липня 2018 року №2247/3дп/15-18).
Тобто, оскаржуване рішення ВРП від 18 грудня 2018 року №3948/0/15-18 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Києво-Святошинського районного суду Київської області на підставі пункту 3 частини шостої Конституції України" є послідовним результатом прийняття Третьою Дисциплінарною палатою ВРП рішення від 11 липня 2018 року №2247/3дп/15-18 і за умови скасування останнього також підлягає безумовному скасуванню.
Як було зазначено вище, Велика Палата Верховного Суду постановою від 24 жовтня 2019 року у справі №11-4сап19 задовольнила скаргу ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 29 листопада 2018 року №3653/0/15-18, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Третьої Дисциплінарної палати від 11 липня 2018 року №2247/3дп/15-18 та скасувала рішення ВРП від 29 листопада 2018 року №3653/0/15-18.
Водночас частина третя статті 52 Закону №1798-VIII передбачає, що у випадку скасування судом рішення Вищої ради правосуддя, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, Вища рада правосуддя розглядає відповідну дисциплінарну справу повторно.
Втім, з урахуванням того, що за наслідками повторного розгляду дисциплінарної справи ВРП повинна прийняти нове рішення за результатами розгляду рішення Дисциплінарної палати ВРП від 11 липня 2018 року №2247/Здп/15-18, залишення в силі оскаржуваного у даній справі рішення ВРП від 18 грудня 2018 року №3948/0/15-18 не сприятиме відновленню становища судді (захисту його порушеного права), щодо якого відповідно до цього рішення ВРП вже не існує підстав для звільнення з посади.
Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові 3 жовтня 2019 року у справі №9901/485/18 (провадження №11-308заі19), в якій Суд вказав, що існування остаточного рішення ВРП про звільнення судді з посади за пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України (вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді) у ситуації, коли дисциплінарна справа стосовно цього судді ще має бути переглянута зазначеним органом повторно з урахуванням зроблених судом висновків, суперечить принципу правової визначеності як складової верховенства права, що є неприпустимим.
Водночас, як встановлено Судом у судовому засіданні, згідно з рішенням ВРП від 23 січня 2020 року №168/0/15-20 рішення Третьої Дисциплінарної палати від 11 липня 2018 року №2247/Здп/15-18 змінено, а саме застосовано до судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді догани - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом одного місяця.
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. 
Висновки за результатами розгляду позовної заяви
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та зважаючи на прийняту Великою Палатою Верховного Суду постанову від 24 жовтня 2019 року у справі №11-4сап19, Суд приходить до висновку, що рішення Вищої ради правосуддя від 18 грудня 2018 року №3948/0/15-18 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Києво-Святошинського районного суду Київської області на підставі пункту 3 частини шостої Конституції України", не відповідає вимогам статті 19 Конституції України та статті 2 КАС України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Враховуючи викладене, позов ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 18 грудня 2018 року №3948/0/15-18 підлягає задоволенню.
Висновки щодо розподілу судових витрат
За правилами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За обставин задоволення позовних вимог, враховуючи сплату позивачем при зверненні з позовною заявою судового збору у розмірі 768,40 грн, докази чого наявні в матеріалах справи (квитанція №9168 від 16 січня 2019 року), здійснені судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Вищої ради правосуддя.
Керуючись статтями 22, 241-246, 250, 255, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
1. Задовольнити позов ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 18 грудня 2018 року №3948/0/15-18.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Вищої ради правосуддя від 18 грудня 2018 року № 3948/0/15-18 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Києво-Святошинського районного суду Київської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.
3. Стягнути на користь ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Вищої ради правосуддя (вул. Студентська, 12-а, м. Київ, 04050, код ЄДРПОУ 00013698) сплачений судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.
4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.
5. Рішення може бути оскаржено до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Головуючий суддя                                                                      Я.О. Берназюк
Судді                                                                                          М.М. Гімон 
          І.В. Желєзний
          Т.Г. Стрелець
                                                                                                    С.Г. Стеценко