ПОСТАНОВА
Іменем України

30 квітня 2020 року 
Київ
справа №826/4735/17
адміністративне провадження №К/9901/35472/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Калашнікової О.В.,
суддів: Білак М.В.,  Загороднюка А.Г., 
розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу №826/4735/17
за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від     02 вересня 2019 року (прийняте у складі колегії суддів: головуючого судді - Арсірія Р.О., суддів: Кузьменка В.А., Огурцова О.П.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року (прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді- Костюк Л.О., суддів: Бужак Н.П., Мельничука В.П.)
У С Т А Н О В И В :
І. Суть спору
1. У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національної поліції України (далі - НПУ), Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України (далі - Департамент ПН НПУ), в якому просив:
1.1. визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України від 10 березня 2017 року № 39 о/с «По особовому складу» в частині звільнення полковника поліції, заступника начальника Управління з обслуговування Одеської, Миколаївської та Херсонської областей Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України ОСОБА_1 з органів національної поліції України;
1.2. поновити ОСОБА_1 на службі в органах Національної поліції України з 10 березня 2017 року;
1.3. зобов`язати Національну поліцію України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 березня 2017 року по день поновлення на службі.
2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем порушено процедуру звільнення, що виразилося у недотриманні обов`язку роботодавця запропонувати йому іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції. А також вказав на те, що написав рапорт про призначення на посаду заступника начальника відділу кримінальної розвідки Головного управління Національної поліції України в м. Києві та узгодив своє призначення з керівництвом вказаного управління. Однак, його протиправно було звільнено оскаржуваним наказом.
ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи
3. ОСОБА_1 з 2001 року перебував на службі в органах внутрішніх справ.
3.1. У вересні 2016 року позивач призначений на посаду заступника начальника Управління з обслуговування Одеської, Миколаївської та Херсонської областей Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України.
3.2. Позивач зазначив, що у зв`язку із ліквідацією Департаменту ПН НПУ у січні 2017 року позивача виведено поза штат, а з березня 2017 році розпочато перепризначення працівників виведених поза штат.
3.3. 09 березня 2017 року ОСОБА_1 написав рапорт про призначення на посаду заступника начальника відділу кримінальної розвідки Головного управління Національної поліції України в м.Києві, який цього ж дня був затверджений заступником голови Національної поліції України-начальником Головного управління Національної поліції України в м.Києві полковником поліції Крищенком А.Є. Копію рапорту позивач надав до матеріалів справи.
3.4. Однак, наказом Департаменту ПН НПУ від 10 березня 2017 року №39 о/с полковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника управління з обслуговування Одеської, Миколаївської та Херсонської областей, з 10 березня 2017 року звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 4 (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».
3.5. Вважаючи протиправним наказ від 10 березня 2017 року №39 о/с, позивач звернувся до суду з даним позовом.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
4. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від     02 вересня 2019 року позов задоволено.
4.1. Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України від 10 березня 2017 року №39 о/с «По особовому складу» в частині звільнення полковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника управління з обслуговування Одеської, Миколаївської та Херсонської областей Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України з органів Національної поліції України.
4.2. Поновлено полковника поліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління з обслуговування Одеської, Миколаївської та Херсонської областей Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України з органів Національної поліції України з 10 березня 2017 року.
4.3. Стягнуто з Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України на користь ОСОБА_1 суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 10 березня 2017 року по 02 вересня 2019 року у розмірі 245061,72 грн.
4.4. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління з обслуговування Одеської, Миколаївської та Херсонської областей Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України та стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 7931,48 грн.
5. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року змінено рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від  02 вересня 2019 року, абзац четвертий його резолютивної частини викладено в такій редакції:
5.1. «Стягнути з Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10, код ЄДРПОУ 40133934) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 11 березня 2017 року по 02 вересня 2019 року, у розмірі  223146  (двохсот двадцяти трьох тисяч ста сорока шести) гривень  18  копійок, без вирахування обов`язкових платежів.»
5.2. В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від     02 вересня 2019 року залишено без змін.
5.3. Змінюючи рішення суду першої інстанції у вказаній частині суд апеляційної інстанції виходив з того, що судом першої інстанції неправомірно застосовано Порядок №100 при розрахунку середньоденного забезпечення позивача. 
IV. Касаційне оскарження
6. У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині стягнення з ДН НПУ на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10 березня 2017 року по 02 вересня 2019 року та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача 499282,2 грн.
6.1. В обґрунтування касаційної скарги позивач вказує на те, що останні два місяці перед звільненням він був незаконно відсторонений від посади в межах кримінального провадження, і нарахування йому здійснювались не в повному обсязі.
6.2. Позивач вважає, що сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу має розраховуватись виходячи з грошового забезпечення, яке він отримував до відсторонення від посади.
7. Відповідачі відзиву на касаційну скаргу не надали.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування
8. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
9. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
10. Відповідно до частини 2  статті 235 Кодексу законів про працю України  при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
11. Відповідно до частин 1 та 2  статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
11.1. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
12. Відповідно до пункту 6 Розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 (далі - Порядок № 260) поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.
12.1.  Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.
13.  Пунктом 9 Розділу І Порядку № 260 встановлено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.
VI. Позиція Верховного Суду
14. 08 лютого 2020 року набув чинності Закон України від 15 січня 2020 року N 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон N 460-IX).
15. Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону N 460-IX, касаційний розгляд справи буде здійснюватися в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
16. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
17. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
18. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.
19. Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ. Ця норма є відсилочною та обумовлює існування спеціального нормативно-правового акта для унормування порядку (механізму) нарахування і виплати грошового забезпечення поліцейським.
20.  Такий Порядок і умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України № 260 від 06 квітня 2016 року та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799.
21.  Відповідно до пункту 2 наказу, він набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".
22.  Вперше Закон України "Про Національну поліцію" був опублікований в офіційному виданні - газеті "Голос України" 06 серпня 2015 року (№ 141-142), отже, відповідно до статті 1 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону, окремі положення закону набрали чинності 07 серпня 2015 року, а Закон в цілому - 07 листопада 2015 року.
23.  Відповідно до частини сьомої статті 15 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" накази міністерства, які є нормативно-правовими актами і пройшли державну реєстрацію, набирають чинності з дня офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими актами, але не раніше дня офіційного опублікування.
24.  Порядок № 260 був опублікований та, відповідно, набрав чинності, 27 травня 2016 року (Офіційний вісник України від № 39).
25.  Так, у справі, що розглядається, період вимушеного прогулу позивача тривав з 11 березня 2017 року по 02 вересня 2019 року. Тобто у період, в який набрав чинності саме спеціальний нормативно-правовий акт (з 27 травня 2016 року).
26.  Верховний Суд ураховує приписи статті 57 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, а ті, що не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.
27.  Враховуючи, що на момент звільнення позивача зі служби в поліції, норми спеціального нормативно-правового акта набрали законної сили, суд апеляційної інстанції при визначенні розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу вірно застосував норми Порядку № 260, який є спеціальним для вирішення даних спірних правовідносин.
28. Аналогічних правових висновків Верховний Суд дійшов, зокрема, у постанові від 14 серпня 2019 року (справа № 814/126/17).
29. Суд апеляційної інстанції при визначенні розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, що підлягав присудженню на користь позивача з відповідача, правильно застосував до спірних правовідносин наведені норми, оскільки брав до уваги кількість календарних днів для обрахунку грошового забезпечення, як то передбачено Порядком № 260. 
30. Посилання скаржника на те, що останні два місяці перед звільненням він був відсторонений від посади, а тому сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу має вираховуватись з суми грошового забезпечення яке позивач отримував до відсторонення, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки, згідно з довідкою про доходи Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України №519 від 13 листопада 2017 року позивач будучи відстороненим від посади отримував грошове забезпечення (за січень - 8966,61 грн., за лютий - 6896,35 грн.).
31. Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення.
32. Що стосується вимог касаційної скарги про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ДН НПУ на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та прийняття в цій частині нового рішення, Верховний Суд зазначає, що в результаті його перегляду в апеляційному порядку постановою апеляційного суду зазначене рішення суду першої інстанції вказаній частині змінено, а тому підстави для його перегляду Верховним Судом як судом касаційної інстанції в адміністративних справах у порядку, визначеному главою 2 розділу ІІІ чинної редакції КАС України, відсутні.
33. Згідно статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
34. З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом апеляційної інстанцій винесено законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.
VIІ. Судові витрати
35. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 341, 444, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.  
2. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

О.В. Калашнікова
М.В. Білак ,
А.Г. Загороднюк
Судді Верховного Суду