ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 р.	Справа № 583/1576/17	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О., 

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.02.2020 року на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.02.2020 року (постановлену суддею Ільченко В.М.) по справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення по справі № 583/1576/17 за позовом        ОСОБА_1  до       Державного реєстратора відділу з питань державної реєстрації апарату Тростянецької міської ради Сумської області Манченко Ольги Олександрівни,      третя особа        Виконавчий комітет Охтирської міської ради, про визнання рішення і дій протиправними, скасування або визнання нечинним рішення,

                                                            ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державного реєстратора відділу з питань державної реєстрації апарату Тростянецької міської ради Сумської області Манченко О.О., в якому, з урахуванням заяви про  уточнення позовних вимог, просив: визнати протиправним рішення і дії відповідача; скасувати або визнати недійсним рішення відповідача про державну реєстрацію права власності на житлову квартиру   АДРЕСА_1 за Виконавчим комітетом Охтирської міської ради у формі комунальної власності у зв`язку з незаконними і протиправними діями відповідача.
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12.02.2018 р., яке залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2018 р.,   в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
ОСОБА_2 звернувся до  суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12.02.2018 р., в якій заявник просив або закрити провадження в адміністративній справі,  або задовольнити  позовні вимоги, враховуючи: відсутність у власності (на балансі) Виконавчого комітету  Охтирської міської ради однокімнатної житлової квартири за адресою: АДРЕСА_2 , про що позивач не міг знати, оскільки Виконавчим комітетом  Охтирської міської ради надавалися неправдиві відповіді; відсутність волевиявлення третьої  особи і права (повноважень)  представника іншої особи  звертатися з заявою  про державну  реєстрацію речового права третьої особи на окрему житлову квартиру, як об`єкт  права, згідно листа міського голови  від 05.11.2019 р.; відсутність  фактів  втрати документів на квартиру третьою особою.
В обґрунтування вищевказаної заяви, позивачем зазначено, що після ухвалення рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12.02.2018 у справі № 583/1576/17 стали відомі нові обставини, які мають істотне значення для вирішення справи, а саме: судом першої інстанції не перевірялося чи дійсно у власності Виконавчого комітету Охтирської міської ради знаходиться квартира, яка належить позивачу та його дружині, оскільки відповідний правовстановлюючий документ судом не досліджувався, а за основу взято рішення у справі № 2-1/2012; позивач 19.11.2019 р. отримав від Виконавчого комітету Охтирської міської ради листи, в яких повідомлялося, що жодних записів по вищевказаній  квартирі в Реєстрі прав власності по нерухомому майну БТІ не вносило, тобто, квартира фактично не була на балансі виконкому не тільки станом на 01.01.2008 р., а і станом на 05.11.2019 р., у зв`язку з чим заявник вважає, що на підставі незаконного рішення державного реєстратора Манченко О.О. до державного реєстру були внесені недостовірні відомості про право власності юридичної особи виконкому на квартиру АДРЕСА_1 , що також під час судового розгляду справи не досліджувалось; відсутнє рішення Виконавчого комітету Охтирської міської ради про намір здійснити реєстрацію права власності на спірну квартиру та відповідних повноважень ОСОБА_3 на подання заяви державному реєстратору Манченко О.О. про державну реєстрацію речового права на житлову квартиру; наявність листа Сумського обласного державного нотаріального архіву від 28.10.2019 р. про відсутність фактів втрати оригіналу договору дарування квартири від 27.05.1997 р., на підставі якого сторонній особі незаконно видано дублікат вказаного документу, який не може бути підтвердженням виконання договору дарування; наявність інформації, яка міститься у посібнику «Типові помилки, які виникають під час процесу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також державної реєстрації юридичних, фізичних осіб підприємців та громадських формувань»; спір пов`язаний з його незгодою щодо можливості виникнення речових прав на житло позивача у іншої особи на підставі невиконаної та недійсної в силу закону угоди, а тому його необхідно розглядати за правилами цивільного судочинства.
Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.02.2020 р. в задоволенні вищевказаної заяви відмовлено.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, заявник подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.02.2020 р. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи і неправильно застосував норм матеріального та процесуального права, оскільки судом першої інстанції не точно і не повністю зазначено обставини, які заявник вважає нововиявленими та судом першої інстанції не враховано, що інформація, викладена в листах, наданих заявником  має істотне значення для вирішення справи, оскільки  вона підтверджує, що ОСОБА_1 не міг знати, що Виконавчий комітет Охтирської міської ради не одержував документів на квартиру, яка належить позивачу.
Відповідач  подав до суду апеляційної інстанції  письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просив  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином,  відповідач та третя особа просили розгляд справи проводити за  їх відсутністю.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що вказані заявником обставини, не є нововиявленими та істотними.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (ч. 6 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України). 
Згідно із п. 4 ст. 368 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що в адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. Підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.
Нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення. Ці обставини повинні бути належним чином підтверджені письмовими доказами, показаннями свідків, нотаріальною формою певних документів тощо.
Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.
Тобто, нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного повного та всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.
Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.
Судовим розглядом встановлено, що  у своїй заяві  про перегляд рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 посилається на наявність одержаної ним з листів Виконавчого комітету Охтирської міської ради від 19.11.2019 р. та Сумського обласного державного нотаріального архіву від 28.10.2019 р. інформації, яка, на його думку, вказує на помилкові висновки суду щодо наявності у Виконавчому комітеті Охтирської міської ради документу, на підставі якого комітет став одноособовим власником квартири АДРЕСА_1 .
Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані заявником  обставини не є нововиявленими в розумінні ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України, так як  не змінюють встановлених судом обставин (норм матеріального права), не впливають на результат вирішення справи, та відсутні докази, що позивачу не було відомо про  існування вказаних обставини на час розгляду справи у суді першої інстанції. 
Крім того, обставини, на які посилається заявник, як на нововиявлені, повинні бути істотними настільки, що врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийнято, тобто фактично спростовувати зазначені вище висновки суду або свідчити про протилежне. Проте, вказані заявником обставини як нововиявлені, не є фактичними даними, що спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення та не можуть бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами. 
Також судом враховується, що Європейський суд з прав людини у рішенні Христов проти України зазначив,  що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване  пунктом  1  статті  6  Конвенції,  слід  тлумачити  в контексті   преамбули   Конвенції,  яка,  зокрема, проголошує  верховенство  права  як  складову   частину   спільної спадщини   Договірних  держав.  Одним  з  основоположних  аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної  сили,  не  може  ставитися  під  сумнів.  Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata ,  тобто поваги до остаточного рішення суду.  Згідно з цим принципом жодна сторона не  має  права  вимагати  перегляду  остаточного  та  обов`язкового  до  виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися  повторного  розгляду та  винесення  нового рішення у справі.  Повноваження судів вищого рівня з перегляду  мають  здійснюватися  для  виправлення  судових помилок  і  недоліків,  а  не  для нового розгляду справи.  Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для  нового  розгляду  справи.  Відхід  від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини.
Крім того, Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13) констатував, право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі "Рябих проти Росії", заява № 52854/99, п.п. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 р. (заяви № 29458/04 та № 29465/04) вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Отже, процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам ст. 6 Конвенції та положенням законодавства України та мають бути збалансовані з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.
Таким чином, суд апеляційної інстанції, переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до     вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.02.2020 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням  норм матеріального і процесуального права.
Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.
Керуючись ст. ст.  242, 243, 250, 308, 310, 315,  316, 321, 322, 325, 328, 361, 368 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.02.2020 року по справі № 583/1576/17  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили  з дати її прийняття та може бути оскаржена  протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення шляхом подачі  касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. . 

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	О.А. Спаскін    Л.В. Любчич   	
Повний текст постанови складено  25.05.2020 року