ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2020 р. 	Справа № 520/11109/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Старосуда М.І.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 року по справі № 520/11109/19
за позовом   ОСОБА_1     
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                       
       про зобов`язання вчинити певні дії,                                         
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просила суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати їй до страхового стажу роботи період проживання дружини військовослужбовця офіцерського складу надстрокової служби з чоловіком в місцевості, де не було можливості працевлаштування за спеціальністю, проживання в Німеччині - гарнізоні Віттенберг НДР разом з чоловіком ОСОБА_2 у військовій частині п\п НОМЕР_1 з вересня 1986 року по червень 1991 року, та не працювала через неможливість працевлаштування, у період перебування в указаній місцевості з 1 вересня 1986 року по 01.09.1987 року, з 18.10.1988 року по 30 червня 1991 року, а всього 3 роки 8 місяців 12 днів.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 в задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідачем безпідставно не  зараховано до страхового стажу роботи період проживання дружини військовослужбовця офіцерського складу надстрокової служби з чоловіком в місцевості, де не було можливості працевлаштування за спеціальністю, з 01 вересня 1986 року по 01.09.1987 року та з 18.10.1988 року по 30 червня 1991 року. Посилаючись на довідку №60 від 15.06.1991 року, видану на її ім`я на підставі діючої на той час Тимчасової інструкції № 27 командиром військової частини НОМЕР_1 , що вона не працювала з 01 вересня 1986 року по 01 вересня 1987 року та з 18 жовтня 1988 року по 30 червня 1991 року, апелянт вважає, що вказаною довідкою підтверджується неможливість її працевлаштування в даній місцевості за спеціальністю.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Відповідно до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)  справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як підтверджено матеріалами справи, позивач звернулась із заявою від 23.09.2019 року до відповідача про зарахування до страхового стажу періоду проживання дружини військовослужбовця офіцерського складу надстрокової служби з чоловіком в місцевості, де не було можливості працевлаштування за спеціальністю, в якій зазначила, що вона знаходиться на пенсії як державний службовець, але в теперішній час бажає перейти на інший вид пенсії - за віком.  За період проживання в Німеччині - гарнізоні Віттенберг НДР разом з чоловіком ОСОБА_2 у військовій частині п\п НОМЕР_1 з вересня 1986 року по червень 1991 року вона не працювала через неможливість працевлаштування за спеціальністю з 01 вересня 1986 року по 01.09.1987 року та з 18.10.1988 року по 30 червня 1991 року, тому просила зарахувати вказані періоди до страхового стажу. 
Відповідач листом № 78/Р-13 від 11.10.2019 року повідомив позивача, що відповідно до п.13 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року “Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній”  (зі змінами), період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками (додаток №4), виданими командирами (начальниками) військових частин, військово-навчальних (навчальних) закладів, підприємств, установ і організацій в порядку, що визначається Міноборони. Довідка №60 від 15.06.1991 року, видана командиром військової частини ПП 81650 на ім`я позивача, не відповідає вимогам додатку 4 вищезазначеної постанови, у зв`язку з чим врахувати періоди з 01.09.1986 року по 01.09.1987 року та з 18.10.1988 року по 30.06.1991 року до загального страхового стажу підстави відсутні.
Позивач, не погоджуючись з такою відповіддю відповідача, звернулась з даним позовом до суду.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач звернулась до відповідача із заявою довільної форми про переведення її з одного виду пенсії на інший, а тому відповідач на таке звернення правомірно надав відповідь у формі листа № 78/Р-13 від 11.10.2019 року в порядку Закону України "Про звернення громадян".
Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів вважає його безпідставним, необґрунтованим, та таким, що протирічить матеріалам справи, оскільки в заяві позивача від 23.09.2019 року до пенсійного органу про зарахування до страхового стажу періоду проживання дружини військовослужбовця офіцерського складу надстрокової служби з чоловіком в місцевості, де не було можливості працевлаштування за спеціальністю, чітко зазначено, що вона просить зарахувати до страхового стажу періоди з 01 вересня 1986 року по 01.09.1987 року та з 18.10.1988 року по 30 червня 1991 року, а не просить перевести її на інший вид пенсії. 
Відповідач листом № 78/Р-13 від 11.10.2019 року, посилаючись на п.13 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року “Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній”, відмовив позивачу у задоволенні її заяви.
Саме з відмовою відповідача у зарахуванні до страхового стажу вказаних періодів, позивач звернулась до суду позовом, в якому просила суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати їй до страхового стажу період проживання дружини військовослужбовця офіцерського складу надстрокової служби з чоловіком в місцевості, де не було можливості працевлаштування за спеціальністю, з 01 вересня 1986 року по 01.09.1987 року та з 18.10.1988 року по 30 червня 1991 року. 
Однак, суд першої інстанції, безпідставно вважаючи, що позивач просить зобов`язати відповідача прийняти рішення про переведення її з одного виду пенсії на інший, не розглянув позовні вимоги позивача, а тому рішення суду підлягає скасуванню. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідношенням, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон)  страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж (з 01.01.2004) обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004) - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Пунктом 3 статті 18 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що дружинам (чоловікам) військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, до загального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за віком, також може зараховуватись період проживання разом з чоловіком (дружиною) в місцевостях, де не було можливості працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.
Згідно із частиною 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.
За змістом пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 13 Порядку № 637 визначено, що період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками (додаток №4), виданими командирами (начальниками) військових частин, військово-навчальних (навчальних) закладів, підприємств, установ і організацій в порядку, що визначається Міноборони. 
При цьому слід зазначити, що для дружин військовослужбовців, звільнених з дійсної військової служби до 1 січня 1990 р., період проживання з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками, які видаються військовими комісаріатами.  
Наказом Міністра оборони СРСР №27 від 15.01.1990 «Про порядок зарахування в стаж, що дає право на пенсію, періоду проживання дружин офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю» було затверджено Тимчасову інструкцію про порядок видачі довідок.
Пунктом 2 Тимчасової інструкції передбачено, що дружинам військовослужбовців,  які мають спеціальність, довідки видаються при неможливості їх працевлаштування в даній місцевості за спеціальністю, а дружинам військовослужбовців, які не мають спеціальності, - при неможливості їх працевлаштування в даній місцевості.
Отже, довідки дружинам військовослужбовців, які мають спеціальність видаються при неможливості їх працевлаштування в даній місцевості саме за спеціальністю, а довідки дружинам військовослужбовців, які не мають спеціальності, видаються при неможливості їх працевлаштування в даній місцевості.
Посилання апелянта, що вона надала відповідачу довідку №60 від 15.06.1991 року, видану на її ім`я на підставі діючої на той час Тимчасової інструкції № 27 командиром військової частини НОМЕР_1 , яка підтверджує її проживання як дружини військовослужбовця за кордоном з вересня 1986 року по червень 1991 року і, що вона не працювала з 01 вересня 1986 року по 01 вересня 1987 року та з 18 жовтня 1988 року по 30 червня 1991 року, вважаючи, що вказаною довідкою підтверджується неможливість її працевлаштування в даній місцевості за спеціальністю, колегія суддів не приймає до уваги з наступних підстав.
Як підтверджено матеріалами справи, позивач, маючи спеціальність бухгалтерський облік та аналіз господарчої діяльності, з 01.09.1987 року працювала в будинку офіцерів гарнізону Віттенберг НДР на посаді зав. діловодством, а 17.10.1988 року вона звільнилася з роботи за власним бажанням. 
Трудова книжка позивача за період з вересня 1986 року по червень 1991 року не містить будь-яких записів командування військової частини, які дають підстави для висновку про відсутність можливості її працевлаштування за спеціальністю.
Твердження апелянта, що довідкою № 60 від 15.06.1991 року підтверджується неможливість її працевлаштування в даній місцевості за спеціальністю, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказана довідка підтверджує лише факт її проживання з чоловіком під час проходження військової служби та, що позивач не працювала у відповідні періоди, але довідка не містить доказів неможливості працевлаштування позивача саме за спеціальністю у даній місцевості.
Як зазначено вище, пунктом 2 Тимчасової інструкції, на яку посилається позивач в апеляційній скарзі, чітко визначено, що довідки дружинам військовослужбовців, які мають спеціальність, видаються при неможливості їх працевлаштування в даній місцевості за спеціальністю. 
Однак, в довідці № 60 від 15.06.1991 року лише зазначено, що позивач не працювала з 01 вересня 1986 року по 01 вересня 1987 року та з 18 жовтня 1988 року по 30 червня 1991 року, але з яких причин вона не працювала у вказані періоди у цій довідці не вказано.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень діяв на підставі та в межах повноважень, а також у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України і з урахуванням фактичних обставин справи довів правомірність відмови у зарахуванні позивачу до страхового стажу періоду з 01 вересня 1986 року по 01 вересня 1987 року та з 18 жовтня 1988 року по 30 червня 1991 року, оскільки позивачем не було надано довідку, яка б підтверджувала відсутність можливості працевлаштування за спеціальністю у період проживання з чоловіком під час проходження ним військової служби, надання якої передбачено чинним законодавством.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з підстав, наведених в даній постанові суду апеляційної інстанції.
Відповідно до приписів частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Оскільки суд першої інстанції, безпідставно вважаючи, що позивач просить зобов`язати відповідача прийняти рішення про переведення її з одного виду пенсії на інший, не розглянув позовні вимоги позивача, тобто не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-
                                                         ПОСТАНОВИВ:
  Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 року по справі № 520/11109/19 скасувати.
Прийняти постанову, якою у задоволенні позову   ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії відмовити.                                         
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Головуючий суддя 		М.І. Старосуд 	
Судді	   	Я.М. Макаренко    О.М. Мінаєва