УХВАЛА

01 квітня 2020 року 
Київ
справа №1.380.2019.002516
адміністративне провадження №К/9901/4177/20
Верховний Суд у колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді - Васильєвої І.А. (суддя-доповідач),
суддів: Пасічник С.С.,  Юрченко В.П.,    перевіривши касаційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року у справі  № 1.380.2019.002516 (857/9917/19) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІА-ГРУП ПЛЮС» до Львівської митниці ДФС про визнання протиправними і скасування рішень про коригування митної вартості товарів,-
ВСТАНОВИВ:
У травні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІА-ГРУП ПЛЮС» звернулось до суду з адміністративним позовом до Львівської митниці ДФС про визнання протиправними і скасування рішень про   коригування митної вартості товарів, а саме: рішення від 02.03.2019   № UA209000/2019/200305/2, рішення від 26.03.2019 № UA209000/2019/200449/2, рішення від 27.03 2019 № UA209000/2019/200453/2, рішення від 27.03.2019  № UA209000/2019/200452/2, рішення від 01.04.2019 № UA209000/2019/200476/2, рішення від 22.05.2019 № UA209000/2019/200796/2, рішення від 27.05.2019 № UA209000/2019/200872/2, рішення від 27.05.2019 № UA209000/2019/200828/2, рішення від 27.05.2019 № UA209000/2019/200829/2.                        
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.002516 (857/9917/19), адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІА-ГРУП ПЛЮС» задоволено.
10 лютого 2020 року Галицька митниця Держмитслужби (згідно з штрих-кодом на поштовому конверті), (повторно) звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року (справа розглядалась за правилами загального позовного провадження) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року.
Ухвалою Верховного Суду від 25.02.2020 касаційну скаргу митного органу залишено без руху для надання доказів на підтвердження обрахунку ціни позову в цілях перевірки правильності сплаченої суми судового збору. 
В межах встановленого ухвалою строку Галицька митниця Держмитслужби надала копії митних декларацій та обрахунок ціни позову - різницю між сумами мита та ПДВ, що підлягали сплаті згідно з митно вартістю, розрахованою декларантом, сумами мита та ПДВ, розрахованими митницею у рішення про коригування митної вартості товарів (що становить 264    606,63 грн). 
Крім того митним органом було заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження. Розглянувши подане відповідачем клопотання, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості вказаного клопотання та  наявності підстав для його задоволення, позаяк строк на касаційне оскарження був пропущений скаржником через повернення касаційної скарги, поданої вперше в межах встановлених процесуальних строків. Повторно з касаційною скаргою митний орган звернувся 10.02.2020 (через 7 днів після отримання копії ухвали про повернення касаційної скарги), що свідчить про намір митного органу реалізувати право на касаційне оскарження у найкоротші строки. 
Також відповідачем заявлено клопотання про заміну відповідача у справі - Львівської митниці ДФС правонаступником - Галицької митницею Держмитслужби на підставі постанови Кабінету Міністрів від 02.10.2019 № 858 та наказу ДФС України від 25.11.2019 № 30-рг. 
Згідно статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Розглянувши подане клопотання, суд приходить до висновку щодо його задоволення.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою Суд виходить з такого.
Задовольняючи позовні вимоги, суди виходили з того, що позивачем було подано відповідачу разом з митними деклараціями документи на підтвердження визначеної за основним методом митної вартості товарів відповідно до положень статті 53 Митного кодексу України, які містять повні та достовірні відомості про заявлену митну вартість товарів, чітко ідентифікують придбаний товар та містять об`єктивні й достовірні дані, відповідач необґрунтовано й безпідставно скоригував митну вартість товарів за резервним методом шляхом прийняття таких, що не відповідають вимогам законодавства рішень про коригування митної вартості товарів.  Відповідач, проводячи коригування ввезеного позивачем товару на підставі МД №UA 209180/2019/2263 від 16.01.2019 та МД № UA 209140/2019/140039 від 13.05.2019, не довів, що по вказаних митних деклараціях митна вартість відображених у них товарів визначена на основі ідентичних чи подібних умов поставки та комерційних умов щодо товару, який ввозився позивачем у березні-травні 2019 року згідно поданих митних декларацій, які скореговані рішеннями митного органу, що оскаржені у даній справі.
Відповідно до частини першої    статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України    учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Таким чином, особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої    статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України    не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього    Кодексу    позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Згідно із пунктом 10 частини шостої    статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України    для цілей цього    Кодексу    справами незначної складності є справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Категорії справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження і які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, встановлені нормами частини четвертої    статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до пункту 20 частини першої    статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України    адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Системний аналіз наведених вище положень дає підстави для висновку, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмету доказування, складу учасників та інших обставин, крім випадків, передбачених частиною четвертою    статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України.
Враховуючи характер правовідносин, з приводу прав і обов`язків сторін в яких виник спір, що є предметом судового розгляду у цій адміністративній справі, предмет доказування, обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, а також доводи касаційної скарги, ця адміністративна справа підпадає під критерії визначення справи незначної складності.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи та застосування законодавства на час спірних правовідносин, а також значення справи для сторін та суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.
Випадки, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини п`ятої    статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні. У касаційній скарзі таких застережень не міститься.
Касаційна скарга зводиться до переоцінки доказів (наданих позивачем до митного оформлення документів та висновку експертного товарознавчого дослідження)  та встановлених фактичних обставин справи, що не входить до повноважень Верховного Суду. 
В касаційній скарзі митний орган посилається на правову позицію Верховного Суду, що викладена  в постанові від 09.04.2019 у справі № 826/15850/15. У вказаній справі суди визнали недостатнім наданий до митного оформлення пакет документів для підтвердження митної вартості товарів, зокрема, позивачем не було надано первинні документи, які б підтверджували вартість імпортованих товарів (не надано інвойсу, документів щодо оплати за товар), отже у митного органу були обґрунтовані підстави для сумніву в правильності митної оцінки товару, які не були усунуті позивачем, у тому числі і шляхом надання додатково витребуваних документів. Інші документи, які були надані до митного оформлення не були достатніми для підтвердження митної вартості товару. 
В межах розгляду даної справи такі обставини судами не встановлені.
Касаційна скарга митного органу стосується питання факту, а не питання права, що відповідно до статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України знаходиться поза межами касаційного перегляду скарги.
Отже, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.002516 не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно з пунктом 1 частини першої    статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України    суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями    12, 52,248, частиною п`ятою статті    328, пунктом 1 частини першої статті    333 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Допустити заміну відповідача у справі Львівської митниці ДФС правонаступником - Галицької митницею Держмитслужби. 
Поновити Галицькій митниці Держмитслужби строк на касаційне оскарження рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.002516 (857/9917/19).
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою        Галицької митниці Держмитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.002516 (857/9917/19).
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                              І.А. Васильєва              
                                                                                         С.С. Пасічник                                                            
                                                                                         В.П. Юрченко