Ухвала
 
05 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 537/4732/19
провадження № 61-7548ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 січня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 березня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.
 
Позов мотивовано тим, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13 березня 2000 року із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто 3 000,00 грн н відшкодування моральної шкоди. Проте, відповідач не своєчасно виконав своє грошове зобов`язання, чим допустив прострочення виконання грошового зобов`язання. Тому відповідно до вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. 
 
Позивач зазначав, що ОСОБА_3 відповідає за порушення грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13 березня 2000 року про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, у загальній сумі 2 500,00 грн, яке належним чином не виконувалося відповідачем з моменту набрання рішенням суду законної сили, а саме із 19 травня 2000 року до 07 травня 2019 року.
 
Із урахуванням наведених обставин, позивач просила суд стягнути із відповідача на її користь за час прострочення виконання грошового зобов`язання із 19 травня 2000 року по 07 травня 2019 року інфляційні втрати у сумі 18 484,25 грн, три проценти річних від простроченої суми - 1 422,61 грн, а всього 19 906,86 грн.
 
Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 17 березня 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1 025,81 грн. В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Задовольняючи частково позов, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що позивач, із урахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності, має право на стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат за період із 01 листопада 2016 року по 07 травня 2019 року у розмірі 1 025,81 грн, а у задоволенні позовних решти вимог необхідно відмовити у зв`язку із спливом строку позовної давності.
 
27 квітня 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 січня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 березня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ (далі - Закон № 460-ІХ). 
 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення»              Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Враховуючи те, що касаційна скарга подана 27 квітня 2020 року, тому вона підлягає розгляду відповідно до положень ЦПК України в редакції Закону № 460-ІХ.
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову у цій справі є стягнення грошових коштів у розмірі 19 906,86 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 200,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.
 
При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, та касаційна скарга не містить передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Керуючись пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 січня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 березня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Судді:	О. В. Ступак     І. Ю. Гулейков     Г. І. Усик