ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2020 року	Львів	Справа № 140/3038/19 пров. № А/857/2538/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.
суддів:                                                                      Заверухи О.Б., Ніколіна В.В.,
за участю секретаря судових засідань –                     Юник А.А.
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 січня 2020 року (головуючий суддя: Каленюк Ж.В., місце ухвалення - м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, –

встановив:

ОСОБА_1 , 10.10.2019 звернувся з позовом до суду, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати пункт 8 протокольного рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 01 березня 2019 року № 28 щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”;
- зобов`язати комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, прийняти рішення про призначення й виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності у порядку, встановленому чинним законодавством України.
Обґрунтовує позов тим, що 30 березня 2018 року йому була встановлена II група інвалідності внаслідок захворювання, отриманого при виконанні обов`язків військової служби в Чехії. На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2018 року у справі № 803/1052/18 Волинський обласний військовий комісаріат склав та направив Міністерству оборони України висновок щодо можливості призначення й виплати одноразової грошової допомоги в порядку і розмірах, визначених Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975). Протокольним рішенням від 01 березня 2019 року № 28 Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, старшому лейтенанту в запасі ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні й виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність встановлено понад тримісячний термін з дня звільнення з військової служби. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки відповідач помилково відніс його військову службу до строкової служби, не зваживши на наявність у нього офіцерського військового звання. На думку ОСОБА_1 , він належить до категорії осіб офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, а не до категорії військовослужбовців строкової служби, що має значення для правильного визначення підстав та розміру виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що в ході розгляду справи суд першої інстанції неповністю з`ясував окремі обставини справи, внаслідок чого зробив хибні висновки, які призвели до ухвалення оскаржуваного рішення, а тому просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що ним на розгляд комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, були подані необхідні підтверджуючі документи в обсязі, визначеному Порядком, який затверджений постановою КМУ № 975 від 25.12.2013. Відповідачем без належних правових підстав, було прийнято рішення про відмову у виплаті йому одноразової грошової допомоги. Зазначає, що статтею 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено виключні підстави (умови) для відмови у призначенні й виплаті одноразової грошової допомоги. При цьому, відповідач повністю нехтуючи вимогами цих нормативно-правових актів, протиправно прийняв оскаржуване рішення про відмову позивачу, інваліду II групи, у виплаті одноразової грошової допомоги.
Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.
У відповідності до ч. 4 ст. 229 і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у період з 11 листопада 1968 року по 17 грудня 1970 року проходив військову службу в Збройних Силах Союзу РСР на посадах рядового і сержантського складу, про що свідчать відомості військового квитка НОМЕР_1 (а.с.24-25).
Також, згідно довідки Камінь-Каширського РВК від 08 січня 2019 року №3 слідує, що ОСОБА_1 з 01 грудня 1968 року по 17 грудня 1970 року брав участь у бойових діях на території Чехословацької Соціалістичної Республіки (а.с.48).
Відповідно до висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 21 липня 2016 року № 1875/Ж у 1968 році під час проходження військової служби у Чехословаччині позивач отримав осколкові поранення голови, обох верхніх кінцівок (записано зі слів ОСОБА_1 ); рубці є наслідком загоєння ран, які могли утворитися внаслідок вогнепальних поранень, що могли бути спричиненні під час проходження військової служби у 1968 році (а.с.49-50). Згідно з копією витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол від 06 березня 2018 року № 630), захворювання молодшого сержанта у відставці ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.53).
З 29 березня 2018 року обласною МСЕК Волинського обласного бюро медико-соціальної експертизи за результатами первинного огляду ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності довічно внаслідок захворювання, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби (Чехія), що підтверджується копією довідки серії 12 ААА № 758782 від 30 березня 2018 року (а.с.27).
Позивач, 20.12.2018 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням ІІ групи інвалідності, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії (а. с. 40).
Згідно пункту 8 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом від 01 березня 2019 року № 28, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначені одноразової грошової допомоги громадянину   ОСОБА_1 , якого 17 грудня 1970 року звільнено зі строкової військової служби та 29 березня 2018 року під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (довідка МСЕК серія 12ААА № 758782 від 29 березня 2018 року). Вказано, що ОСОБА_1 не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки згідно з пунктом 6 частини 2 статті 16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, а також підпунктом 3 пункту 6 Порядку № 975, одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим зі строкової служби, якщо інвалідність настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби. Заявнику інвалідність встановлено понад тримісячний термін (а. с. 29).
Волинський ОВК листом № ВСЗ/434 від 26.03.2019 (а. с. 28), повідомив ОСОБА_1 , що комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, 01 березня 2019 року прийнято рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги та надіслано протокол № 28.
Не погоджуючись з рішення комісії Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення ІІ групи інвалідності та вважаючи його протиправним, позивач звернувся з позовом до суду з метою захисту та відновлення свого порушеного права.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що захворювання, пов`язані з проходженням військової служби, набуті позивачем внаслідок поранення, які мали місце в період проходження ним строкової військової служби. Враховуючи, що з моменту звільнення ОСОБА_1 зі строкової військової служби минуло майже 48 років право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (в редакції, чинній на час настання інвалідності позивача - 29 березня 2018 року) у позивача відсутнє, оскільки цією нормою не передбачено можливість отримання одноразової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Статтею 41 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ) передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”. 
Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ України,    затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).
Пунктом 3 Порядку № 975 (в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою про призначення одноразової грошової допомоги) передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Як встановлено, за результатами первинного огляду органами МСЕК ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з 29 березня 2018 року (довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №758782 від 30 березня 2018 року (а. с. 27).
Частиною першою статті 16 Закону №2011-ХІІ (в редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. 
Відповідно до пункту 6 частини другої статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.
Аналогічна норма закріплена у підпункті 3 пункту 6 Порядку № 975, зокрема, військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному чи резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження таких зборів, служби у військовому резерві, у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Поряд з цим слід зазначити, що згідно з частиною шостою статті 2 Закону № 2232-ХІІ існують такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.
Таким чином, для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону № 2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.
Матеріалами справи, а саме копією довідки Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації від 04 травня 2006 року підтверджується, що ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині № НОМЕР_2 (з 01 грудня 1968 року військова частина № НОМЕР_3 ) в період з 14 листопада 1968 року по 17 грудня 1970 року на посаді командира відділення в військовому званні “молодший сержант”; з 01 грудня 1968 року дана військова частина дислокувалась на території Чехословаччини (Червена-Вода) (а. с. 52). Відповідно до довідки Камінь-Каширського РВК від 08 січня 2019 року № 3 з 01 грудня 1968 року по 17 грудня 1970 року ОСОБА_1 брав участь в бойових діях на території Чехословаччини (а. с. 48). 
З даних доказів слідує, що захворювання, пов`язані з проходженням військової служби, набуті ОСОБА_1 внаслідок поранення, що мали місце в період проходження ним строкової військової служби.
Враховуючи, що з моменту звільнення ОСОБА_1 зі строкової військової служби минуло майже 48 років, колегія суддів констатує про відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону №2011-ХІІ XII (в редакції, чинній на час настання інвалідності позивача - 29 березня 2018 року).
Необхідно також зазначити, що до моменту набрання чинності Законом України від           06 грудня 2016 року №1774-VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України”  (далі - Закон № 1774-VIII) право на одноразову грошову допомогу мали всі військовослужбовці, незалежно від виду проходження військової служби. Однак з 01 січня 2017 року, після набрання чинності Законом №1774-VIII, для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги.
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 12 лютого    2019 року в справі №816/1458/18, від 15 квітня 2019 року в справі №2540/2558/18, від 26 червня 2019 року №750/5074/17, від 25 квітня 2019 року в справі №806/2508/18, від 25 квітня 2019 року в справі №806/2192/18, від 04 березня 2020 року в справі №756/1003/16-а.
Згідно з частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погоджується з його висновками, щодо безпідставності покликань позивача на те, що відповідачем помилково віднесено його до військовослужбовців строкової військової служби, а не до осіб офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, з врахуванням наступного.
Так, військові звання “молодший лейтенант”, “лейтенант” та “старший лейтенант” позивачу присвоєно у 1980, 1983 та 1987 роках відповідно. 
Частиною п`ятою статті 11 Закону № 2232-ХІ встановлено, що громадянам України, які мають освітній ступінь вищої освіти не нижче бакалавра, пройшли повний курс військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу, склали встановлені іспити та атестовані до офіцерського складу, присвоюється відповідне первинне військове звання офіцера запасу. У разі потреби вони за наказом Міністра оборони України підлягають призову для проходження військової служби осіб офіцерського складу.
Військова служба за призовом осіб офіцерського складу – це окремий вид військової служби, що регулюється Законом №2232-ХІІ, Указом Президента України від 10 грудня         2008 року “Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України”, наказом Міністерства оборони України від 10 квітня 2009 року №170 “Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України”. 
Порядок призову і проходження військової служби за призовом осіб офіцерського складу встановлений наказом Міністерства оборони України від 10 квітня 2009 року № 170 “Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України”. Розділом X зазначеної Інструкції визначено особливості проходження військової служби за призовом осіб офіцерського складу. Так пунктом 10.1 розділу X встановлено, що громадяни України віком до 43 років, які пройшли повний курс військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу, склали встановлені іспити, мають вищу освіту за освітнім ступенем не нижче бакалавра та яким присвоєно відповідне первинне військове звання офіцера запасу, відповідно до Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” у разі потреби наказом Міністра оборони України підлягають призову на військову службу за призовом осіб офіцерського складу. Строк військової служби для осіб офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, становить до 18 місяців.
Слід зазначити, що військову службу за призовом осіб офіцерського складу у період з        01.12.1968 по 17.12.1970 позивач не міг проходити (з огляду на присвоєння йому первинного офіцерського звання лише у 1980 році). Відомості про продовження позивачем військової служби після 17.12.1970 ні військовий квиток, ні інші матеріали справи не містять, а з військового обліку ОСОБА_1 знятий Камінь-Каширським РВК 05.01.2001 (а.с.25 зворот).
Враховуючи вищенаведені законодавчі норми та встановленні обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем правомірно прийнято оскаржуване рішення, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення цього позову.
Суд апеляційної інстанції, також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; пункт 29).
Апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Керуючись ст. ст. 313, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 січня 2020 року у справі № 140/3038/19 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням строку передбаченого п. 3 Прикінцевих положень КАС України.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 08.05.2020