Справа № 308/41/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        11 червня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої - судді Кожух О.А.,
суддів - Джуги С.Д., Куштана Б.П.,
за участі секретаря - Юрочко А.П. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 січня 2020 року (головуючий суддя Придачук О.А.) у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа - ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису, -

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_1 .
Заяву мотивовано тим, що в будинку у АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності разом із нею спільно проживає ОСОБА_1 , який постійно вчиняє над нею насильство. 
Так, постановою Ужгородського міськрайонного суду від 18.09.2019 у справі № 308/6885/19 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за насильство, вчинене стосовно ОСОБА_2 за ст. 173-2 КУпАП. 
Також у провадженні Ужгородського міськрайонного суду перебуває інша справа про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за тією ж статтею стосовно заявниці. 
Крім того, Ужгородським РВП виносився терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_1 від 12.12.2019, однак насильство не припиняється. 
Вказувала, що між нею та ОСОБА_1 тривалий час існують неприязні відносини, останній неодноразово застосовував до неї фізичне насильство. 
В судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_2 додатково зазначала, що ОСОБА_1 , перебуваючи в нетверезому стані, постійно погрожує їй вбивством. В останній раз при таких погрозах ОСОБА_1 розмахував ножем та розповідав їй як вона стече кров`ю. Попередній раз ОСОБА_1 бив її палицею-копачкою, погрожуючи, що заб`є її до смерті, однак їй вдалося втекти від нього. В додаток до всього ОСОБА_1 постійно твердить, що своєю смертю вона не помре. Вказані погрози вона сприймає як реальні і боїться, що він все ж таки втілить їх у життя. 
Надала пояснення, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу спільно проживає у неї, зокрема, в періоди спільного вживання алкогольних напоїв. Його сім`я проживає у Ратівцях, і він перебуває у шлюбі з іншою жінкою, який не розірвано. ОСОБА_2 проходила курс лікування від алкоголізму, але після лікування ОСОБА_1 схиляє її до вживання алкогольних напоїв, сам постійно зловживає алкогольними напоями, обзиває її нецензурною лайкою, б`є палицею по всьому тілу, погрожує ножем. На даний час вона змушена проживати у доньки. Зазначила, що ОСОБА_1 двічі ламав ліву руку і один раз праву руку, а також наносячи побої ламав їй 7 та 9 ребра, але до поліції вона не зверталася, тому що боялася його так як він двічі судимий і при цьому погрожував їй у разі написання нею заяви у правоохоронні органи. Про знущання та систематичні побої з боку ОСОБА_1 відомо не тільки її родичам, але й усе село у якому вона проживає, сільський голова, депутати та місцевий дільничий інспектор знають про зазначені знущання. 12.12.2019 щодо ОСОБА_1 Ужгородським РВП винесено терміновий заборонний припис у зв`язку з вчиненням ним домашнього насильства щодо неї, однак ОСОБА_1 продовжував проживати за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому погрожував та ображав її коли вона, вимушено проживаючи у своєї доньки , приходила до себе додому на короткий час.
Посилаючись на дані обставини, заявник зазначала, що вважає ОСОБА_1 особою, що вчинила домашнє насильство та просила суд видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_1 на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження її прав відносно ОСОБА_2 :
- заборонити ОСОБА_1 перебувати в місті проживання (перебування) ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , та наближатися до вказаного будинку на відстань не менше 700 метрів;
- заборонити ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11.01.2020 заяву ОСОБА_2 - задоволено частково.
Видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Встановлено наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 та покладено на нього наступні обов`язки: 
- заборонено ОСОБА_1 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , та наближатися до вказаного будинку на відстань не менше 200 м.;
- заборонити ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. 
Обмежувальний припис видано строком на 5 (п`ять) місяців.
На це рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та у задоволенні заяви ОСОБА_2 - відмовити.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що його не повідомлено про час та місце розгляду справи; ОСОБА_1 вказує, що перебуває у фактичному шлюбі з ОСОБА_2 близько 17 років; згідно довідки Холмецької сільської ради № 287 від 10.04.2013 ОСОБА_1 проживає без реєстрації у АДРЕСА_1 більше 10 років; зазначає, що утримував ОСОБА_2 , поліпшував її дворогосподарство, побудував технічні прибудови; на думку ОСОБА_1 заявниця має на меті виселити його з житла, щодо якого у них може виникнути спір; домашнього насильства щодо заявниці він не вчиняв, ризиків вірогідності продовження чи повторення домашнього насильства немає, а підстави для вжиття обмежувального припису відсутні та недоведені.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Вказує, що ОСОБА_1 перебуває із 23.12.1976 у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою ОСОБА_3 ; про ризики вірогідності продовження чи повторення домашнього насильства свідчать також постанови Ужгородського міськрайонного суду від 17.01.2020 у справі №308/14907/19, від 02.03.2020 у справі № 308/14907/19 та від 11.03.2020 у справі № 308/1893.
Заслухавши осіб, які взяли участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є одноосібним власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 26.11.2003, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.02.2004 (а.с. 10-12).
Згідно довідки Баранинської сільської ради № 354 від 30.12.2019 у АДРЕСА_1 є зареєстрованими ОСОБА_2 та її син ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) (а.с. 14).
За вказаною адресою з ОСОБА_2 також проживає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не є родичем ОСОБА_2 , не є її колишнім чи теперішнім чоловіком.
Як вбачається з фотокопії паспорта ОСОБА_1 , місце його проживання зареєстровано у АДРЕСА_3 , і він перебуває в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 (а.с.97-101).
Згідно довідки Холмецької сільської ради № 287/02-10 від 10.04.2013 ОСОБА_1 проживає без реєстрації у АДРЕСА_1 більше 10 років (а.с. 73).
Із довідки комунального некомерційного підприємства «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» Закарпатської обласної ради від 30.12.2019 № 72, ОСОБА_2 з 23.10.2019 по 29.11.2019 перебувала на стаціонарному лікуванні в стаціонарному наркологічному відділенні КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» з діагнозом F.10.20 (Синдром залежності на даний час утримання).
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_2 застосовує до неї фізичне та психологічне насильство, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.
Так, постановою Ужгородського міськрайонного суду від 02.07.2019 у справі № 308/6885/19, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства) за дії вчинені стосовно ОСОБА_2 (а.с. 13).
12.12.2019 щодо ОСОБА_1 Ужгородським РВП винесено терміновий заборонний припис серії АА № 015661 у зв`язку з вчиненням ним домашнього насильства щодо ОСОБА_2 . Відповідно до припису ОСОБА_1 заборонено було протягом 10 діб входити та перебувати в місці проживання ( перебування) постраждалої особи. 
В суді першої інстанції встановлено, що даний припис ОСОБА_1 не виконувався, оскільки такий продовжував проживати за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому здійснюючи дії насильницького характеру щодо ОСОБА_2 , що у свою чергу призвело до вимушеної зміни місця проживання ОСОБА_2 .
Згідно письмових показань свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які є сусідами ОСОБА_2 , такі засвідчили, що ОСОБА_1 мешкає у будинку ОСОБА_2 та постійно вживає алкогольні напої, ображає її нецензурною лайкою та наносить побої. Також свідки зазначили, що у їхньому селі є загальновідомим, що ОСОБА_2 регулярно страждає від насильницьких дій ОСОБА_1 і постійно з`являється на людях з очевидними наслідками таких дій, синці, подряпини, переломи та інше.
Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначає Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі: Закон N 2229-VIII). 
Відповідно до пунктів 3, 6, 8 частини першої статті 1 Закону N 2229-VIII домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 цього Закону 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Частиною другою статті 26 Закону N 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:
1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування)
з постраждалою особою;
2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;
3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;
4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;
5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;
6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Відповідно до частини третьої статті 26 Закону N 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону N 2229-VIII визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі N 756/3859/19 (провадження N 61-11564св19) зроблено висновок, що враховуючи положення Закону N 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.
У справі що розглядається, суд першої інстанції на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків), зробив висновок, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 , настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи ( ОСОБА_2 ), і такі ризики є реальними.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).
Частиною 3 ст. 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Виходячи зі змісту вказаних норм, суди під час розгляду такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав стосовно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.
Під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Водночас положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» можуть застосовуватися лише в системному зв`язку з низкою інших норм, передбачених, зокрема, Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (КУпАП).
Так, відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування передбачена ст. 173-2 КУпАП. 
Так, постановою Ужгородського міськрайонного суду від 02.07.2019 у справі № 308/6885/19 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Встановлено, що 19.05.2019 вчинив сварку із ОСОБА_2 , в ході якої ображав її нецензурною лайкою (а.с.13). 
Крім того, вже після видачі оскаржуваного обмежувального припису, постановою Ужгородського міськрайонного суду від 17.01.2020 у справі № 308/14907/19 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Встановлено, що 21.11.2019 вчинив сварку із ОСОБА_2 , в ході якої виражався на її адресу нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою (а.с.114-116). Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 11.03.2020 у справі № 308/1893/20  ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за невиконання обмежувального припису (а.с.105). 
На підставі викладеного суд, з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві, обґрунтовано встановив ОСОБА_1 відповідні обмеження.  ОСОБА_1 не спростував доводів, що він не вчинив домашнє насильство, не спростував наявних ризиків продовження і повторення насильства у майбутньому.
Щодо доводів апелянта про неповідомлення по розгляд справи колегія зазначає, що у судові засідання, які призначались у цій справі на 08.01.2020 на 10.00 год. та на 11.01.2020 на 10.00 год. ОСОБА_1 викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, як це передбачено для такої категорії справ частиною 11 ст. 128 ЦПК України. 
Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.
Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 січня 2020 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 17 червня 2020 року.

Головуюча:                                           

Судді: