ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/14488/19                                                              Суддя (судді) першої інстанції: Літвінова А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  10 березня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                     судді-доповідача    Кузьменка В. В.,
                                     суддів Василенко Я. М., Ганечко О. М.,
                                        за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,
                                        
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.11.2019, - 
В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому з урахуванням заяви про уточнення позову просила суд визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій (недоїмки) від 05.07.2019 №0008321303, яким позивачу виставлено вимогу про сплату штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, звітності передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» у сумі 680 грн. 00 коп.;
- визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.07.2019 №Ф-0008301303 зі сплати єдиного внеску в сумі 690 966 грн. 82 коп.;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.07.2019 №0008341303, яким позивачу встановлено вимогу про сплату штрафних санкцій у сумі 1190 грн. 00 коп. за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, щодо сплати фізичними особами за результатами річного декларування»;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.07.2019 №0008351303, яким позивачу встановлено вимогу про сплату штрафних санкцій у сумі 510 грн. 00 коп. за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, щодо сплати фізичними особами за результатами річного декларування»;
- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.07.2019 №0008361303, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати військового збору на 219 037 грн. 50 коп. у тому числі за основним зобов`язанням на 175   230,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на 43   087, 50 грн;
- визнати протиправним та скасувати рішення від 05.07.2019 №0008311303, яким позивачу встановлено вимогу про сплату 225 605 грн. 87 коп. штрафних санкцій за своєчасне ненарахування єдиного внеску»;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.07.2019 №0008331303, яким позивачу встановлено вимогу про сплату штрафних санкцій у сумі 1 грн. 00 коп. за платежем «Штрафні санкції за порушення законодавства про патентування норм регулювання норм обігу готівки та застосування реєстраторів»;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.07.2019 №0008291303, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб на суму 6   710 638 грн. 50 коп. у тому числі за основним зобов`язанням на 5   368 510 грн 80 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 1   342 127 грн 70 коп.;
- визнати протиправним та скасувати наказ від 16.05.2019 №1033 «Про проведення документальної позапланової перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 ».
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.11.2019 позов задоволено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову в  повному обсязі.  
В судове засідання з`явилися представник апелянта, підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Представник позивача, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін посилаючись на доводи, викладені в письмовому відзиві на апеляційну скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи,  відзив на апеляційну скаргу, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що ГУ ДФС у Київській області у зв`язку з наявною інформацією в Державному реєстрі фізичних осіб про отримані фізичною особою доходи, Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, а також у зв`язку з отриманою інформацією від Державної архітектурно- будівельної інспекції, 12.03.2019 було направлено запит №3974/М/10-36-13-03 від 15.02.2019 про надання інформації та її документального підтвердження на адресу ОСОБА_1 .
Відповідь та запит №3974/М/10-36-13-03 від 15.02.2019 про надання інформації та її документального підтвердження до ГУ ДФС у Київській області не надходила.
ГУ ДФС у Київській області на підставі наказу від 16.05.2019 №1033, здійснено документальну позапланову перевірку фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2018.
Перевіркою встановлено порушення ОСОБА_1 :             
- підпункту 49.18.5. пункту 49.18. статті 49, пункту177.5 статті 177 Податкового кодексу України в частині несвоєчасного подання декларацій про майновий стан і доходи за 2013 та за 2018 роки.
- підпункту 49.18.5. пункту 49.18. статті 49, пункту177.5 статті 177 Податкового кодексу України в частині неподання декларацій про майновий стан і доходи за 2012, 2014, 2015, 2016 та 2017 роки.
- пункту 44.1 статті 44, пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України в частині ненадання до перевірки первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
- пункту 177.1, пункту177.2 статті 177 Податкового кодексу України в частині заниження податку на доходи фізичних осіб за 2012- 2018 роки, що підлягає сплаті до бюджету всього у сумі 5 368 510,80 грн., у тому числі за 2012р. - 1 929 644,80 грн., за 2013р. - 204 007,20 грн., за 2014р. - 676 396,80 грн., за 2015р. - 1 168 892,00 грн., за 2016р. - 424190,00 грн., за 2017р. - 569 660,00 грн. та за 2018р.- 395 720,00 грн.
- пункту 2, пункту 9, пункту 11 розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 №435, в частині нарахованого єдиного внеску за 2012-2018 роки.
- абзацу 1 пункту 2 частини першої статті 7, пункту 11 статті 8, частини другої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в частині ненарахування, необчислення та несплати єдиного внеску всього на загальну суму 690966,82 грн., у тому числі за 2012 - 77733,15 грн., за 2013 - 81612,63 грн., за 2014 - 89529,12 грн., за 2015 - 89995,12 грн., за 2016 - 94941,00 грн., за 2017 - 109725,00 грн. та за 2018 - 147430,80 грн.
- пункту 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Кодексу в частині заниження фізичною особою - платником податків військового збору від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2015 по 31.12.2018 у сумі 175   230,00 грн., в т.ч. за 2015 рік - 88   215,00 грн., за 2016 рік - 43 545,00 грн., за 2017 рік - 24   405,00 грн. та за 2018 рік - 19   065,00 грн.
- статті 58, частини шостої статті 128 Господарського кодексу України, в частині здійснення господарської діяльності без державної реєстрації фізичної особи - підприємця та не забезпечення ведення обліку результатів своєї підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства.
- статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в частині неподання державному реєстратору документів для державної реєстрації фізичної особи - підприємця.
- пункту 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями) в частині здійснення розрахункових операцій в готівковій формі без застосування реєстратора розрахункових операцій.
За результатами перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області складено акт перевірки від 07.06.2019 №452/10-36-13-03/ НОМЕР_1 та 05.07.2019 прийнято наступні рішення контролюючого органу:
- рішення про застосування штрафних санкцій (недоїмки) №0008321303, яким позивачу виставлено вимогу про сплату штрафних санкцій за не подання, не своєчасне подання, звітності передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» у сумі 680 грн. 00 коп.;
- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-0008301303 зі сплати Єдиного внеску в сумі 690 966 грн. 82 коп.;
- податкове повідомлення-рішення №0008341303 яким позивачу встановлено вимогу про сплату штрафних санкцій у сумі 1190 грн. 00 коп. за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, щодо сплати фізичними особами за результатами річного декларування»;
- податкове повідомлення-рішення №0008351303 яким позивачу встановлено вимогу про сплату штрафних санкцій у сумі 510 грн. 00 коп. за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, щодо сплати фізичними особами за результатами річного декларування»;
- повідомлення-рішення №0008361303, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати військового збору на 219 037 грн. 50 коп. у тому числі за основним зобов`язанням на 175   230,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на 43   087, 50 грн;
- рішення № 0008311303, яким позивачу встановлено вимогу про сплату 225 605 грн. 87 коп. штрафних санкцій за своєчасне не нарахування єдиного внеску»;
- податкове повідомлення-рішення №0008331303 яким позивачу встановлено вимогу про сплату штрафних санкцій у сумі 1 грн. 00 коп. за платежем «Штрафні санкції за порушення законодавства про патентування норм регулювання норм обігу готівки та застосування реєстраторів»;
- податкове повідомлення-рішення №0008291303, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб на суму 6   710 638 грн. 50 коп. у тому числі за основним зобов`язанням на 5   368 510 грн. 80 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 1   342 127 грн. 70 коп.
Вважаючи вказані рішення протиправними, позивач звернулася з позовом до суду.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем безпідставно нараховано податкові зобов`язання позивачу як фізичній особі-підприємцю, в тому числі з ПДВ, єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та військового збору. Зазначено, що відповідачем не доведена, а позивачем спростована, правомірність та обґрунтованість висновків за результатами перевірки, які слугували підставою для прийняття оскаржуваних рішень контролюючого органу.
Апелянт вказує, що позивачем здійснювалась підприємницька діяльність, зокрема, щодо спорудження багатоквартирних житлових будинків та подальшої реалізації квартир у цих будинках, проте виключно з зовнішнім оформленням угод зі сторони позивача як фізичної особи з метою ухилення від сплати податків, які відповідно було правомірно донараховано податковим органом за результатом проведеної перевірки.
Зазначає, що відповідно до наданої інформації Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області листом від 17.01.2019р. №10/10-98/1701/02, фізична особа ОСОБА_1 є замовником будівництва багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями на підставі Декларацій про готовність об`єктів до експлуатації, які належать до III категорії складності, виданих Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області за наступними адресами:
-          АДРЕСА_1 (Декларація №КС143142250486);
-          АДРЕСА_2 (Декларація №КС1431 1016773).
Відповідно до інформації, розміщеної в мережі інтернет за вищевказаними адресами, знаходяться багатоквартирні житлові будинки, що належать до ЖК «Софія Сіті».
Також, згідно з інформації, наявної в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно будівництво ЖК «Софія Сіті» відбувалось на земельних ділянках в с. Софіївська Борщагівка, які належать ОСОБА_1 на праві власності.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до підпункту 20.1.4. та пункту 75.1 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків, зокрема, документальні позапланові виїзні перевірки, в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до п/п. 78.1.1. ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності такої підстави, як - отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Відповідно до пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.
Таким чином, законною може бути визнана перевірка, призначенню якої передує направлення платнику податків запиту, який відповідає встановленим вимогам, та ненадання відповіді на складений у відповідності до вимог ПК України запит контролюючого органу (відповіді на законний запит).
Підставою для проведення позапланової перевірки позивача стали приписи пункту 78.1.1 статті 78 Податкового кодексу України.
З оскаржуваного наказу вбачається, що перевірку проведено за період діяльності ОСОБА_1 з 01.01.2012 по 31.12.2018. Грошові зобов`язання за наслідками такої перевірки також визначено позивачеві за період 2012-2018 роки, про що свідчить розрахунок грошових зобов`язань та штрафних санкцій, що міститься в матеріалах справи. 
Відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. 
Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.
Пунктом 102.2 статті 102 Податкового кодексу України передбачено, що грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо, зокрема, податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано.
ОСОБА_1 припинила свою підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець 21.07.2014, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 24.07.2019.
Згідно з даних акту перевірки від 07.06.2019 №452/10-36-13-03/ НОМЕР_1 , ОСОБА_1 31.12.2014 подано уточнюючу декларацію за 2013 рік.
Отже, відповідачем протиправно призначено наказом від 16.05.2019 №1033 документальну позапланову перевірку ОСОБА_1 за період діяльності з 01.01.2012 по 31.12.2018.
Акт перевірки, складений за результатами перевірки, призначеної з порушенням Закону, не може бути підставою для прийняття оскаржуваних рішень та в силу вимог ч. 1 ст. 74 КАС України судом до уваги не береться, як юридично дефектний документ.
Наведене є самостійною та достатньою підставою для визнання протиправними та скасування всіх оскаржуваних рішень про донарахування податків, зборів та штрафних санкцій, як таких, що ґрунтуються на доказах, здобутих з порушенням закону, незаконним шляхом.
У той же час, враховуючи положення ч. 4 ст. 9 КАС України, відповідно до якого суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, суд вважає за необхідне надати також оцінку доводам фіскального органу по суті висновків Акту перевірки.
За результатами протиправно проведеної перевірки було встановлено отримання фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 доходу від реалізації об`єктів нерухомого майна всього у сумі 35   320   000, 00 грн. у тому числі за 2012 рік - 11   366   000,00 грн., за 2013 рік - 1   723   000,00 грн., за 2014 рік - 5   661   000,00 грн., за 2015 рік - 5   881   000,00 грн., за 2016 рік - 3   263   000,00 грн., за 2017 рік - 4   382   000,00 грн. та 2018 рік - 3   044   000,00 грн. (сторінки 14-16 акту перевірки).
Як вказує відповідач, позивачка за результатами виконання угод з підрядними організаціями стала власником об`єктів нерухомого майна (багатоквартирних житлових будинків з нежитловими приміщеннями),  та здійснювала надалі продаж квартир фізичним особам за нотаріально посвідченими договорами.
Позивачка вважає, що вказані операції, податковим агентом при оформленні яких виступає нотаріус, оподатковуються як дохід фізичної особи за правилами п/п. 172.2. ПК України та за ставкою 5%.
У той же час, відповідач, визнаючи, що позивачка не зареєстрована як СПД, вважає, що позивачкою фактично здійснюється підприємницька діяльність та позивачка фактично є підприємцем, хоча і без реєстрації, а відтак, на думку відповідача, дохід від продажу квартир підлягає оподаткування згідно з п. 177.1 ПК України, як дохід фізичної особи - підприємця, отриманий протягом календарного року від провадження господарської діяльності з оподаткуванням за ставкою, визначеною пунктом 167.1 ПК України (18%).
Згідно підпункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України, платником податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела походження в Україні, так і іноземні доходи.
Відповідно до пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Згідно пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
В рамках адміністрування податку на доходи фізичних осіб, особливості оподаткування операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомого майна визначені ст. 172 ПК України.
Відповідно до пункту 172.1 статті 172 Податкового кодексу України, дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначеної   статтею 121 Земельного кодексу України   залежно від її призначення, та за умови перебування такого майна платника податку понад три роки, не оподатковується.
Приписами пункту 172.2 статті 172   Податкового кодексу України дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом   167.2   статті   167   цього   Кодексу.
У такому самому порядку оподатковується дохід від продажу (обміну) об`єкта незавершеного будівництва.
Відповідно до п. 167.2. ПК України, посилання на яку прямо міститься у п. 172.2. ПК України, ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом, що має місце у даному випадку виходячи із змісту п. 172.2. ПК України щодо посилання, крім іншого, на ставку у розмірі 5%.
З аналізу вказаних норм вбачається, що вони є спеціальними та застосовуються за наведених у п. 172.2. ПК України умов, яким відповідають проведені операції з продажу квартир позивачем.
Так, правила п. 172.2. ПК України застосовуються у випадку продажу протягом звітного періоду більш як одного з об`єктів нерухомості. При цьому, гранична межа кількості таких операцій за такий період, чи вартості таких операцій, - не обмежена, а відтак, відповідно, відсутні обмеження для застосування положень п. 172.2. ПК України при продажу фізичною особою (не підприємцем) більше одного об`єкту нерухомості протягом звітного періоду.
Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті   14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Як вказує апелянт, посилаючись на положення п. 2 ст. 3, ст. 42, п. 5 ст. 128 ГК України та визначаючи ознаки підприємницької діяльності, положення ст. 44 ГК України, систематичний продаж фізичними особами нерухомого майна, у тому числі власного, з метою одержання прибутку є підприємницькою діяльністю, та підтверджує, що діяльність фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з будівництва та реалізації квартир у багатоповерхових житлових будинках спрямована на досягнення економічних і соціальних результатів та здійснюється з метою одержання прибутку, а тому є підприємництвом, а суб`єкт підприємництва - підприємцем.
Так, за своєю правовою природою підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (стаття 42 Господарського кодексу України).
Підприємницькою діяльністю можна вважати сукупність постійно або систематично здійснюваних дій щодо виробництва матеріальних і нематеріальних благ, реалізації товарів, виконання робіт або надання послуг з метою отримання прибутку.
Як вбачається з наявних матеріалів справи та підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також і доводами відповідача в цій частині на момент проведення операцій з продажу об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 не була зареєстрована як фізична особа-підприємець та не здійснювала підприємницьку діяльність. 
Згідно з частиною першою   статті 128 Господарського кодексу України   громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до   статті 58 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої та другої   статті 55 Господарського кодексу України, громадяни України визнаються учасниками господарських відносин (тобто є суб`єктами господарювання) за умови їх державної реєстрації як підприємців.
Суд вважає помилковим доводи відповідачів щодо, по суті, прирівняння позивача для цілей оподаткування до суб`єктів господарської діяльності та застосування до позивача правил для оподаткування фізичних осіб - підприємців, оскільки такі правила не встановлені ПК України, примусова реєстрація не передбачена та позивач у даному випадку є фізичною особою без зареєстрованого статусу підприємця.
За таких обставин, у суду відсутні підстави для висновку про порушення позивачем податкового законодавства при реалізації зазначених вище угод.
Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд приходить до висновку, що в порядку виконання обов`язку, визначеного ч. 2 ст. 77 КАС України контролюючим органом не доведено правомірності висновків Акту перевірки щодо визначення чистого доходу та формуванні податкових зобов`язань з ПДФО за правилами для фізичних осіб-підприємців, що у свою чергу зумовлює висновок суду про протиправність таких висновків та, відповідно, ППР щодо донарахування ПДФО. У зв`язку з цим, слід додати, що всі похідні донарахування зобов`язань з ЄСВ, військового збору, штрафні санкції, ґрунтуються на висновках відповідача щодо формування позивачем доходу та, враховуючи ці висновки необґрунтованими та протиправними, суд, відповідно, приходить до висновку про протиправність і всіх похідних рішень, оскаржуваних у даній справі.
На підтвердження безпідставності висновків акту перевірки від 07.06.2019 №452/10-36-13-03/ НОМЕР_1 представником позивача надано суду висновок експерта за результатами проведеної судово-економічної експертизи від 17.10.2019 №38/19 судового експерта Наберухіна В.А.
Згідно з приписами ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Разом з цим, відповідачем під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції даної справи не було надано жодних доказів на підтвердження правомірності висновків викладених в Акті перевірки та відповідно, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 77 КАС України не доведено правомірності оскаржуваних позивачем рішень.
Посилання контролюючого органу в контексті обставин даної справи на постанову Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 826/13138/15 є помилковими, оскільки обставини перевірки у справі № 826/13138/15 стосувалися саме перевірки фізичної особи - підприємця, яка була зареєстрована як СПД та платник єдиного податку, висновки акту перевірки стосувалися перевищення ліміту доходів, встановленого для ІІІ групи, продажу нерухомості саме в рамках зареєстрованої підприємницької діяльності, а відтак висновки судів у вказаній справі є неспівставними з обставинами даної справи. При цьому, повторюючись, суд знову звертає увагу, що правила п. 172.2. ПК України застосовуються у випадку продажу протягом звітного періоду більш як одного з об`єктів нерухомості. При цьому, гранична межа кількості таких операцій за такий період, чи вартості таких операцій, - не обмежена, а відтак, відповідно, відсутні обмеження для застосування положень п. 172.2. ПК України при продажу фізичною особою (не підприємцем) більше одного об`єкту нерухомості протягом звітного періоду. Вказані положення прямо, беззастережно та чітко визначають правила застосування п. 172.2. ПК України та підстав застосовувати іншу норму - не має.
Враховуючи викладене у сукупності, беручи до уваги кожен аргумент, викладений учасниками справи, апелянтом не було надано доказів на підтвердження вимог апеляційної скарги. Інші доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі вказаного не спростовують, тому колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. 
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,  -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.11.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень- залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.11.2019 - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:                                                                        В. В. Кузьменко 

Судді:                                                                                           О. М. Ганечко

                                                                                                    Я. М. Василенко

Повний текст постанови виготовлено 16.03.2020