П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/3115/19                                         Головуючий у І інстанції:  Гнап Д.Д.  
Суддя-доповідач:  Полотнянко Ю.П. 
26 травня 2020 року                                                                                          м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Драчук Т. О.  Ватаманюка Р.В. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про  визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до до  Військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.12.2019 позов задоволено:
- визнано протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у виплаті грошової компенсації за неотримане речове майно, викладену у листі від 22.04.2019 №738;
- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що на момент звернення позивача щодо тримання грошової компенсації замість речового майна Законом №2011-ХІІ та Порядком №178 не передбачено права грошової компенсації вартості за не отримане речове майно для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку. Також апелянт зазначає, що позивачем пропущено встановлений ч.4 ст.122 КАС України строк для звернення до суду з адміністративним позовом, а тому він підлягає залишенню без розгляду.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції – скасувати, з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 , яка перебуває на речовому забезпеченні при військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №98 від 20.07.2018 року капітана ОСОБА_1 звільнено у запас, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
При цьому відповідачем проведено остаточний розрахунок з позивачем.
Так як під час звільнення позивача питання про виплату йому грошової компенсації за неотримане речове майно не було вирішено, позивач 19.04.2019  звернувся до відповідача із рапортом про вирішення вказаного питання.
Листом від 22.04.2019 №738 військова частина НОМЕР_1 відмовила у виплаті компенсації за неотримане речове майно.
Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що відмова у виплаті грошової компенсації за неотримане речове майно, викладена у листі від 22.04.2019 №738 є протиправною.
Такого висновку, суд першої інстанції дійшов з тих підстав, що позивач 20.07.2018 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №98 звільнений у запас, виключений зі списків особового складу частини і всіх видів забезпечення та подав за місцем проходження служби відповідний рапорт про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно. Оскільки позивач відповідає вимогам визначеним пунктами 2 та 3 Порядку №178, та подав за місцем військової служби відповідний рапорт, передбачений пунктом 4 зазначеного Порядку, то відповідно має право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна.
Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне.
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1  ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Так, пунктом 5 частини 1 статті 171 КАС України визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
При цьому, пунктом 8 частини 1 статті 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Відповідно до частини 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Так, положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.
Так, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").
Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій, передбачених КАС України не зловживаючи ними.
Для поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом, необхідно встановити наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які об`єктивно перешкоджали особі вчасно подати апеляційну скаргу.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Як свідчать матеріали справи, а саме наказ командира військової частини НОМЕР_2 №98 від 20.07.2018 позивача звільнено у запас, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення
19 квітня 2019 року позивач звернувся до керівництва військової частини НОМЕР_1 з рапортом щодо проведення повного остаточного розрахунку з ним в частині неотриманого речового майна.
Листом від 22.04.2019 №738 військова частина НОМЕР_1 відмовила у виплаті компенсації за неотримане речове майно.
Вказані обставини слугували підставою для звернення до суду з адміністративним позовом. У зв`язку з чим позивач вважає, що ним не пропущено строк звернення до суду з відповідним позовом, про що зазначив у позові.
Однак, колегія суддів зауважує, що про наявне право на компенсацію речового майна позивач міг дізнатись під час звільнення з військової служби, в тому числі з наказу щодо звільнення (а.с.11), який в свою чергу передбачає перелік виплат та розрахунків, які були здійсненні з позивачем станом на момент його звільнення. Грошова компенсація за неотримане речове майно в даному документі не була зазначена.
Тобто, колегія суддів приходить до висновку, що позивач дізнався про неотриману грошову компенсацію за речове майно, ще на момент звільнення.
Крім того, відповідно до пунктів 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Також, указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 було затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
У відповідності до п.242 Положення, після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець підлягає розрахунку.
Тобто, з урахуванням вказаного, дізнався позивач про неповний розрахунок з ним саме 20.07.2018.
Разом з тим, доказів поважності в частині неможливості звернення до суду за захистом порушеного права у визначені процесуальним законодавством строк суду позивач не навів.
Отже, позивач, своєчасно не скористався своїм правом на звернення до суду за захистом, оскільки звернувся до суду протягом спливу більш ніж 1 рік з моменту звільнення до захисту вимог.
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що даний спір полягає саме в проходженні публічної служби, зокрема отримання компенсації за неотримане речове майно при звільненні.
В свою чергу, у відповідності до ч.5  ст.122 КАС України  для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Саме 22.04.2019 позивачу було вручено лист відповідача за результатами розгляду його звернення, а з позовною заявою позивач звернувся до суду 07.10.2019, тобто після спливу більше ніж п`ять місяців з дня отримання відповіді.
Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом в межах даних правовідносин, а тому при відкритті провадження у адміністративній справі суд дійшов помилкового висновку про поважність причин пропуску строку звернення до суду з вказаним позовом.
Таким чином, внаслідок не застосування норм статті 122 КАС України, рішення суду першої інстанції не може бути визнано законним, а тому підлягає скасуванню, а позов, відповідно до приписів статті 123 КАС України - залишенню без розгляду.
Аналізуючи наведені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки факту пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, що призвело до постановлення помилкового судового рішення.
Відповідно до положень пункту 3 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю і залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Частиною 1 статті 319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню і позовна заява залишається без розгляду з підстав, встановлених статтею 240 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовну заяву слід залишити без розгляду. 
          Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1  задовольнити  частково.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року  скасувати.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії  залишити без розгляду.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Драчук Т. О.    Ватаманюк Р.В.